Справа №613/1645/24 Провадження № 1-кп/613/189/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 000556 від 01 травня 2024 року у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухова Харківської області, громадянина України, освіта вища, пенсіонера МВС, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, 26 квітня 2024 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 з метою консультації щодо отримання водійського посвідчення категорії «В», «В1», а також щодо переліку необхідних для цього документів, при цьому пояснивши, що раніше у нього було водійське посвідчення категорії «С», яке було втрачено. В свою чергу, ОСОБА_5 перепитав у ОСОБА_6 чи потрібно останньому підроблене водійське посвідчення категорії «В», «В1» встановленого зразка, чи офіційне водійське посвідчення, на що отримав від ОСОБА_6 відповідь, що йому потрібно лише офіційне водійське посвідчення у зв`язку з тим, що останній буде використовувати його на території України та за кордоном. Так, 29 квітня 2024 року ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 та перепитав чи актуально ще останньому отримати водійське посвідчення категорії «В», «В1», на що отримав позитивну відповідь. Після чого ОСОБА_5 , діючи із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, протиправним шляхом, повідомив останнього, що у такому випадку ОСОБА_6 повинен надати йому грошові кошти в сумі 25 000 грн. та копії особистих документів, після чого ОСОБА_6 буде прийнятий на навчання до автошколи, без проходження навчального процесу та в подальшому завдяки його особистим зв`язкам з посадовими особами ТСЦ РСЦ Головного сервісного центру МВС в Харківській області він може вирішити питання щодо отримання водійського посвідчення категорії «В», «В1». 08 травня 2024 року ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, під час розмови з ОСОБА_6 про отримання останнім водійського посвідчення, реалізовуючи свій злочинний умисел, підтвердив ОСОБА_6 , що через свої знайомства з посадовими особами ТСЦ РСЦ Головного сервісного центру МВС в Харківській області може вплинути на вирішення питання щодо видачі втраченого посвідчення водія категорії «С», а вже потім відкрити категорії «В», «В1». При цьому, ОСОБА_5 пояснив ОСОБА_6 , що останній повинен прибути 09 травня 2024 року о 08.00 год. до приміщення ТСЦ МВС України в Харківській області, що розташоване за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Молодіжна, буд. 2.

09 травні 2024 року близько 08.00 год. ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_5 та разом направились до приміщення ТСЦ МВС України в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Молодіжна, буд.2, де отримали талон очікування до столу адміністратора вищезазначеного сервісного центру. Коли надійшла черга ОСОБА_6 , то останній підійшов до адміністратора ТСЦ МВС України в Харківській області та надав йому особисті документи. В свою чергу адміністратор ТСЦ, виконуючі свої функціональні обов`язки, здійснив оформлення документів щодо поновлення втраченого посвідчення водія ОСОБА_6 та надав останньому квитанцію про сплату за адміністративну послугу.

Після цього, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 покинули приміщення ТСЦ МВС України в Харківській області, та ОСОБА_5 підтвердив, що здійснив вплив на адміністратора ТСЦ РСЦ Головного сервісного центру МВС в Харківській області щодо виготовлення та отримання раніше втраченого посвідчення водія категорії «С», за що ОСОБА_6 повинен йому надати грошові кошти в розмірі 3 500 грн. з яких 580 грн. за сплату адміністративної послуги, а 2 920 грн. у якості неправомірної вигоди, за здійснення впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави.

09 травня 2024 року близько 08.45 год. ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу приміщення ТСЦ МВС України в Харківській області, реалізуючи свій злочинний умисел, одержав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 1 000 гривень в якості частини визначеної ним неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та цього ж дня о 14.31 год. ОСОБА_6 за домовленістю з ОСОБА_5 перерахував іншу частину неправомірної вигоди в розмірі 2 500 грн. на надану ОСОБА_5 банківську картку № НОМЕР_1 . 13 травня 2024 року ОСОБА_6 , перебуваючи у відділенні №99 ТОВ «Нова пошта», отримав від ОСОБА_5 посилку в якій знаходилось посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_6 та в якому зазначено категорії «С», «С1».

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме: в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

В судовому засіданні прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 надано угоду, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 від 08 жовтня 2024 року про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000556 від 01 травня 2024 року. Враховуючи, що укладення угоди є добровільним волевиявленням сторін, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, при вирішенні питання укладення угоди про визнання винуватості з ОСОБА_5 . прокурором враховані такі обставини: ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Під час вирішення питання про укладання угоди враховано характер і тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів. Укладання угоди про визнання винуватості обґрунтоване наявністю суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст. 369-2 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Захисник ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора, просив затвердити угоду про визнання винуватості, вказав про добровільність угоди, вказав на наявність у обвинуваченого постійного зареєстрованого місця проживання, позитивну характеристику останнього, те що він має постійний дохід, однак зазначив, що сума штрафу визначена у максимальній межі санкції статті у виді штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, вказав про визнання вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтримав думку захисника, зазначив, що отримає пенсію в розмірі близько 16 000 грн.

Вислухавши учасників процесу, які, кожний окремо, підтримали вказану угоду про визнання винуватості та просили її затвердити, дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд прийшов до наступного, що умови цієї угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України, закону України про кримінальну відповідальність та не відповідають інтересам суспільства, при цьому виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У відповідності до приписів ч.7 ст. 474 КПК України суд перед затвердженням угоди перевіряє її на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України. Пунктами 1,2 вказаної частини передбачений обов`язок суду відмовити в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону та умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

При укладенні угоди прокурор не врахував положення ст. 470 КПК України, а саме: при укладенні угоди не достатньо обґрунтував наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

В угоді про визнання винуватості лише вказано, що дане кримінальне правопорушення відповідно до ст.. 12 КПК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, укладення угоди про визнання винуватості обґрунтоване наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, що суперечить вимогам ст.470 КПК України.

Згідно з умовами угоди про визнання винуватості, яка є предметом розгляду, сторонами узгоджено покарання за ч.2 ст.369-2 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 5 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, при цьому угода не містить доводів та обґрунтування призначення саме такого виду покарання.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке є злочином у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, а саме отримання водійського посвідчення, що є суспільно резонансним злочином, підривають авторитет державних органів, тому умова призначення покарання у вигляді штрафу в даному випадку, як умова угоди, не відповідає ч. 2 ст. 65 КК України, не є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, що обмежує суд в ухваленні законного та обґрунтованого вироку за наслідками угоди.

Також суд зазначає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, оскільки з опитування сторін встановлено сумніви у виконання обвинуваченим максимального розміру штрафу з урахуванням отриманих відомостей щодо його фінансового положення.

Таким чином, в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки умови угоди суперечать зазначеним вимогам КПК України та закону, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не відповідають інтересам суспільства та існують обгрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було доборовільним, що відповідає п.п. 2, 4 ч.7 ст. 474 КПК України.

Із цих підстав кримінальне провадження продовжуються у загальному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 314,474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди укладеної між прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_5 про визнання винуватості - відмовити.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що згідно вимог ч.8 ст.474 КПК України, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ