Справа № 487/4037/24
Провадження № 1-кс/487/6012/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 409, ч.5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2024 слідчий Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , звернулась до суду з клопотанням, погодженим прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою у межах строків досудового розслідування.

У клопотанні слідчий зазначає, що слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000022 від 08.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 409 та ч. 5 ст. 407 КК України.

22.06.2024, в порядку передбаченому КПК України для вручення повідомлень, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому; ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану; ч. 4 ст. 409 КК України - ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби, підроблення документів.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила про його задоволення.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання, зазначав що має намір продовжити військову службу.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків. Просила врахувати дані про особу підозрюваного, який позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох дітей. Крім того має намір продовжити військову службу.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000022від 08.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 409 та ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.03.2022 старший солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, був призваний на військову службу за мобілізацією на період воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 від 20.03.2022 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення.

Відтак, з 19.03.2022, тобто з моменту відправлення старшого солдата ОСОБА_4 з відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №119 від 12.05.2022 старшого солдата ОСОБА_4 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Надалі, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 321 від 25.11.2022 старший солдат ОСОБА_4 був призначений на посаду старшого стрільця відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти 2 батальйону морської піхоти вказаної військової частини.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

У відповідності до абз. 2 ст. 9 розділу I наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі наказу МОУ №260) грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до встановленого порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, що визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та ст.15 розділу I наказу МОУ №260 грошове забезпечення не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше 28.07.2022, старший солдат ОСОБА_4 , вирішив скористатись довірою командування військової частини НОМЕР_1 до нього, як до дисциплінованого військовослужбовця, та ухилитись від виконання обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби та використання підробленого документа, а також ведення в оману командування військової частини НОМЕР_1 щодо стану свого здоров`я.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на ухилення від виконання обов`язків військової служби, 28.07.2022 ОСОБА_4 звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» зі скаргами на погіршення стану здоров`я, а саме: головний біль на фоні підвищеного артеріального тиску, та у подальшому повторно 19.08.2022, 22.08.2022 26.08.2022, 31.08.2022 ОСОБА_4 звертався зі скаргами на стан здоров`я до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2».

З метою створення враження дійсності погіршення стану свого здоров`я та введення в оману командування військової частини НОМЕР_1 , зловживаючи довірою командирів, старший солдат ОСОБА_4 повідомляв безпосереднього командира про перебування на стаціонарному лікуванні у Одеському військово-медичному госпіталі ВМКЦ, що не відповідало дійсності, окрім періоду з 22.08.2022 по 26.08.2022, коли останньому лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» видано медичний висновок про тимчасову непрацездатність.

Продовжуючи реалізувати злочинний умисел, спрямований на ухилення від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи протиправний характер діяння, 27.01.2023 старший солдат ОСОБА_4 звернувся до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та пред`явив підроблений документ виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 1562 про перебування на стаціонарному лікування у період з 28.07.2022 по 14.12.2022 у Одеському військово-медичному госпіталі ВМКЦ, на підтвердження поважності причин відсутності на військовій службі, а також для отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_2 та як наслідок отримання висновку про непридатність до військової служби.

Надалі, з метою проходження військово-лікарської комісії щодо визначення ступеню придатності до військової служби, 31.01.2023 старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_2 , де пред`явив вищевказаний підроблений документ.

Проте задум ОСОБА_4 про проходження військово-лікарської комісії не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки посадовими особами військової частини НОМЕР_2 було виявлено ознаки підробки наданої ОСОБА_4 виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 1562.

Крім того, ОСОБА_4 , вирішив скористатись довірою командування військової частини НОМЕР_1 до нього, як до дисциплінованого військовослужбовця, ухилитись від виконання обов`язків військової служби шляхом ведення в оману командування військової частини НОМЕР_1 , надавши підроблений документ щодо стану свого здоров`я, та отримувати належне йому грошове забезпечення та додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень за період своєї відсутності на військовій службі, не виконуючи обов`язки військової служби, таким чином заподіяти майнову шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 та розпорядитись грошовими коштами в подальшому на власний розсуд та особисті потреби.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір та маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та обману, з метою протиправного збагачення, діючи на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 15 розділу I наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переховуючи від командирів реальні наміри ухилитись від виконання обов`язків військової служби, повідомив безпосереднього командира про перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі у період з 28.07.2022 по 14.12.2022, що не відповідало дійсності, таким чином замовчуючи про обставини, що мають значення для нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень незаконність відсутності на військовій службі з 28.07.2022 по 22.08.2022 та повторно з 26.08.2022 по 14.12.2022.

Так, старшому солдату ОСОБА_4 службовими особами фінансово-економічного відділу військової частини НОМЕР_1 , яким не було відомо дійсних намірів ОСОБА_4 та про відсутність поважних причин не перебування останнього на військовій службі, у відповідності до покладених на них посадовими інструкціями функціональних обов`язків, нараховано грошове забезпечення та додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 28.07.2022 по 22.08.2022 з 26.08.2022 по 14.12.2022 у загальній сумі 299001,86 грн (фактично виплачена ОСОБА_4 у сумі 213572,76 грн без урахування ЄСВ та ПДФО).

Таким чином, шляхом зловживання довірою командування військової частини НОМЕР_1 та обману, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав збитки державі в особі військової частини НОМЕР_1 у загальній сумі 299001,86 грн., яка йому була нарахована у вигляді грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень за період його фактичної відсутності на військовій службі у зазначені періоди, чим заподіяв значну шкоду на загальну суму 299001,86 грн., тобто на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд та особисті потреби.

Крім того, 19.02.2023 приблизно о 07 год. 00 хв., старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації роти морської піхоти НОМЕР_3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , та незаконно перебуває поза його межами дотепер, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

Отже, органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених:

ч. 4 ст. 409 КК України ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби, підроблення документів;

ч. 3 ст. 190 КК України шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому;

ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану.

На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, слідчим надані докази, зібрані під час досудового розслідування, та досліджені у судовому засіданні, а саме:

1) матеріали службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 ,за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 ;

2) показання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , допитаних у якості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які пояснили, що у липні 2022 року - січні 2023 року проходили разом військову службу з військовослужбовцем ОСОБА_4 та 19.02.2023, останній самовільно залишив військову частину та відсутній на службі.

3) повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.02.2023 № 548/640 про кримінальне правопорушення, про виявлення факту пред`явлення військовослужбовцем ОСОБА_4 виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1562, яка містить відомості щодо перебування його на лікуванні в період 28.07.2022 по 14.12.2022, що не відповідає дійсності;

4) наданими військовою частиною НОМЕР_1 на запит слідчого документами щодо нарахування ОСОБА_4 грошового забезпечення: розрахунково платіжні відомості на виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за липень 2022 року січень 2023 року; розрахунково платіжні відомості на виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди за липень 2022 року січень 2023 року;витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) про виплату додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за липень 2022 року січень 2023 року та додатків до них;рапорти командирів підрозділу військової частини НОМЕР_1 (у якому проходив службу ОСОБА_4 ) про проведення виплат особовому складу додаткової винагороди у розмірі 30 тис. за липень 2022 року січень 2023 року;

5) показання медичних працівників військової частини НОМЕР_4 (Санаторій ЗСУ «Одеський») ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , працівника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ОСОБА_14 , які пояснили про обставини виявлення недостовірних відомостей у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 1562, яку пред`явлено військовослужбовцем ОСОБА_4 , та яка містить відомості щодо перебування його на лікуванні в період 28.07.2022 по 14.12.2022, що не відповідає дійсності;

6) відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період з 3 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року щодо ОСОБА_4 , отриманими з ГУ ДПС у Миколаївській області на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва під час тимчасового доступу до речей та документів;

7) відповідь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, згідно якої ОСОБА_4 не надавалась виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1562, та у період з 28.07.2022 по 14.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023 останній на стаціонарному, амбулаторному лікуванні не перебував, за медичною допомогою не звертався;

8) відповідь військової частини НОМЕР_2 , згідно якої працівниками ВЧ НОМЕР_2 виявлено недостовірні відомості у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 1562, яку пред`явлено військовослужбовцем ОСОБА_4 , та в ході перевірки справжності інформації щодо перебування його на лікуванні в період 28.07.2022 по 14.12.2022, встановлено, що вказане не відповідає дійсності, ;

9) відповідь військової частини НОМЕР_4 , згідно якої ОСОБА_4 не надавалась виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1562, та у період з 28.07.2022 по 14.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023 останній на стаціонарному лікуванні не перебував, за медичною допомогою не звертався.

22.06.2024 слідчим Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 409 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Викладена у письмовому повідомленні підозра та вручена у належний спосіб є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний та його захисник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України (п.2.2. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №536/2475/14-к провадження №13-34кс19 ).

При цьому, статус підозрюваної особи наступає з моменту вручення йому повідомлення про підозру у належний спосіб, а не з моменту її складення уповноваженою особою.

Правильність цього підходу засвідчена в статті 6 Конвенції права на справедливий суд, зокрема, про право особи знати та розуміти, в чому вона підозрюється.

Також зазначена стаття 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).

Тому письмове повідомлення про підозру не може набути в процесуальному аспекті якості дійсності, реальності тільки внаслідок створення, складання та погодження його певними уповноваженими суб`єктами кримінального процесу. Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення у визначений кримінальним процесуальним законодавством України спосіб не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».

Частиною 1статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У главі 11, зокрема, в ч.ч. 1 та 2ст. 135 КПК України, визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Також, Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, п. 73).

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №627/927/19 зроблено висновок, що неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливлює правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призводить до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливлює внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.

Так, 22.06.2024 слідчим Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 409 КК України.

Повідомлення про підозру фактично було вручено ОСОБА_4 - 22.10.2024, про що свідчить його підпис.

Слідчий суддя зазначає, що у разі неможливість вручити особисто письмове повідомлення про підозру в день його складання, органу досудового розслідування слід керуватись приписами ч. 2 ст. 135 КПК України, де у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка (повідомлення) для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. І у випадку вручення повідомлення про підозру у такий спосіб надати суду відповідні докази.

Як вбачається з матеріалів доданих слідчим до клопотання, повідомлення про підозру від 22.06.2024 направлено поштовим зв`язком за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, доказів які б свідчили про вручення повідомлення про підозру у встановленому ст. 135 КПК порядку, слідчому судді не надано.

Отже, вищенаведене, вочевидь, є наслідком того, що такі дії сторони обвинувачення із вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , є юридично нікчемними. Порушення процесуального порядку, зокрема вручення повідомлення про підозру не в день його складання, є наслідком не набуття ОСОБА_4 процесуального статусу підозрюваного, а подальше проведення досудового розслідування в межах такого кримінального провадження є порушенням права на захист.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000022 від 08.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 409 КК України, що виключає можливість обрання запобіжного заходу стосовно нього.

Відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Крім того, слідчий суддя акцентує увагу на ті обставини, що слідчим, за відсутності належних правових підстав, постановою від 10.07.2024 було оголошено ОСОБА_15 у розшук, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних даних щодо здійснення слідчим дій направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , викликів до слідчого і факту не з`явлення на виклик.

Керуючись ст. 176-178, 182, 193, 194, 196, 197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 409, ч.5 ст. 407 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13.11.2024 о 14.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1