Справа № 466/561/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/814/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 01 серпня 2024 року по 29 вересня 2024 року включно.

У задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - відмовлено.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 19 серпня 2022 року.

Вважає, що продовження обвинуваченому щоразу найсуворішого запобіжного заходу є невиправданим та надмірним.

На думку захисника, заявлені прокурором ризики, не існують з об`єктивних причин та (або) можуть бути нівельовані застосуванням будь-якого іншого запобіжного заходу, що прямо не пов`язаний з триманням особи під вартою.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, у нього є двоє малолітніх дітей, батьки пенсійного віку. Вказане, на думку апелянта, підтверджує те, що будь-які ризики переховування чи залишення місця проживання відсутні. Крім цього вказаний ризик можна нівелювати також покладенням на обвинуваченого обов`язок не відлучатись з Львівської області та здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Щодо ризику можливого впливу на свідків, то такий, як вважає апелянт, можливо нівелювати шляхом покладення на ОСОБА_7 в порядку ст. 194 КПК України обв`язку утримуватись від спілкування з такими свідками.

Вказує, що у випадках, передбачених у ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави, проте таке положення визначає право, а не обов`язок суду, тобто не є імперативним, а в кожному конкретному випадку суд повинен виходити з конкретних обставин.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційних вимог захисника заперечила. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 щодо поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000939 від 04 листопада 2021 року щодо ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 306, ч.ч. 2,3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.

На думку апеляційного суду, місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував обставини, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про його особу, його вік, стан здоров`я та матеріальний стан та, відповідно, наявність передбачених ст.177 КПК ризиків.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, у тому числі, тяжких та особливо тяжкого злочинів, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, й судовий розгляд у справі не завершено.

Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення процесульних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити строк тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

А тому колегія суддів вважає, що прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі "Летельє проти Франції").

Покликання апелянта про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця проживання і міцних соціальних зв`язків, на думку колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити останньому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки такий не гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

Не ґрунтується на матеріалах справи і покликання захисника на необхідність визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно з п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, у тому числі, особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у виді застави є недоцільним.

На думку колегії суддів, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на таке.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд у своїй практиці звертає увагу, що у справі, в якій йдеться про позбавлення свободи, особливо важливим аспектом є дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінною вимогою є наявність у національному законі чітко сформульованих умов, за яких здійснюється позбавлення свободи, та забезпечення передбачуваності застосування самого цього закону, тобто відповідності його до встановленої Конвенцією вимоги «законності» (справа «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд також наголошує, що для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції, тримання під вартою, яке здійснюється без відповідного розпорядження з боку суду чи судді або будь-якої іншої особи, «якій закон надає право здійснювати судову владу», не може вважатися «законним» у розумінні цього положення. Це також випливає з пункту 3 статті 5 Конвенції, де зазначено, що кожен, кого заарештовано або затримано, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Крім того, положення пункту 4 статті 5 є додатковим підтвердженням того, що тримання під вартою, строк якого продовжується поза початкові межі, передбачені пунктом 3, потребує судового втручання як гарантії проти свавілля.

Відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. При цьому, серед критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема, і складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження.

Враховуючи наведене, аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів контрольного провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , доводи апеляційної скарги, пояснення сторони захисту та обвинуваченого, апеляційний суд наголошує на необхідності дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги тривале (понад два роки) перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4