ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за засобами відеофіксаціїї в залі суду в м.Володимирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000778 від 31.12.2022 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Федорівка, Володимир-Волинського району, Волинської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не судимого, не працюючого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 30 грудня 2022, близько 18:00 год, знаходячись в кухні житлового будинку АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння т під час спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою спричинення ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому, який сидів за кухонним столом спиною до нього, один удар металевою чашкою в тім`яну частину голови та один удар ногою в спину, внаслідок чого останній впав на підлогу. В подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс численні удари ногами в ділянку обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран та гематом, струсу головного мозку, вдавлених злам передньої стінки правого верхнещелеповного синусу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, вдавленого зламу медіальної та задньої стінок верехнощелепового синусу, величної кістки праворуч, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього стуленню тяжкості, зламу тіла клиноподібної кістки праворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, як елементу кісткового скелету основи черепу.

Крім того, ОСОБА_5 , 25 квітня 2023 близько 13-00 год., знаходячись в приміщенні будинку по АДРЕСА_3 , під час конфлікту з ОСОБА_8 , що раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс останньому декілька ударів кулаком правої руки по обличчю, від чого той впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 став наносити потерпілому численні умисні удари ногами в нижню частину тіла, в загальному завдавши не менше 9-ти ударів. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді садна голови, синці обличчя забійної рани обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, гематома та забійна рана обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, перелом 8-го ребра справа, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечив, пояснив, що з потерпілими був знайомий до події, перебували в нормальних відносинах. При обставинах викладених в обвинувальному акті, на ґрунті раптово виниклих неприязне них відносин, вчинив протиправні дії, внаслідок чого спричинив потерпілим тілесні ушкодження, які потягнули розлад здоров,я. також зазначив, що від дій потерпілого ОСОБА_7 також отримав тілесні ушкодження та вимушений був звертатись до лікарняної установи. Зазначив, що свої дії вважає незаконними, однак після вчиненого зустрічався з ОСОБА_8 , спілкувались, налагоджені стосунки, щиро кається у скоєному, просить суворо не карати. Не працевлаштований, оскільки здійснює догляд за матір,ю, яка потребує сторонньої допомоги та за станом здоров,я не має можливості себе доглядати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені обвинуваченим, внаслідок яких йому було спричинено тілесні ушкодження, однак зазначив, що вони примирись, далі підтримують дружні відносини, претензій матеріального та морального характеру до винного не має, просить суворо не карати та не обирати йому покарання пов`язане позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з,вився, подав заяву в якій просив провести розгляд за його відсутності, оскільки претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, покарання просить обрати на розсуд суду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оспорювати ці обставини справи, а також кваліфікацію інкримінованого правопорушення в апеляційному порядку.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а також в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров,я, доказана повністю, а його дії правильно кваліфіковані ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України.

При обранні міри покарання, суд враховує думку потерпілих, які просили обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, скарг на йог поведінку не надходило, на обліку в спеціалізованих установах не перебуває, доглядає за матір`ю на непрофесійній основі, яка не може самостійно пересуватись та самообслуговуватись, у зв`язку з чим перебуває на обліку УСП виконавчого комітету Володимирської міської ради, приніс свої вибачення за скоєне, примирився з потерпілими, засуджує свою поведінку та щиро кається у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп,яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Отже, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосуванняст.75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Враховуючи викладене, думку сторони публічного обвинувачення, потерпілих, які не наполягали на покарання, пов`язаному з позбавленням волі, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та їх наслідків, а також враховуючи той факт, що особа здійснює догляд за матір`ю, яка не може самостійно пересуватись та самообслуговуватись, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, за яким визнав його винуватим, в межах санкцій інкримінованих статей, у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, що на думку суду відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Заходи забезпечення по даному кримінальному провадженні не застосовувались.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні і призначити йому покарання:

за ч.1 ст.122 КК України 1 (один) рік позбавлення волі,

за ч.1 ст.121 КК України - 5 (п,ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п,яти) років позбавлення волі.

На підставіст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 по вказаному кримінальному не продовжувався.

Речові докази:

- металева чашка та металева сковорідка, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Володимирського РВП ГУНП у Волинській області - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_9