Провадження №: 1-кс/755/3260/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного Управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2022 року за № 0000007, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання слідчого, котре погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 про арешт майна у межах цього кримінального провадження у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що СУ ГУ СБ України в АР Крим (адреса управління з 23 травня 2023 року, згідно даних ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, - АДРЕСА_1 ) здійснюється досудове розслідування наведеного кримінального провадження у ході якого громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Санкція цих статтей КК передбачають конфіскацію майна, як додатковий вид покарання.

Згідно даних реєстрів громадянину України ОСОБА_5 належать: нежитлові приміщення підвального поверху АДРЕСА_2 , 14ж, 15, 16, 16а, 16б, 17,18,19, ІІІ в літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 164,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 55,3, кв.м. реєстраційний номер майна: 7012112.

Отже, наявні підстави, з числа регламентованих п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на це майно.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Згідно ч. 1, 2 ст. 172 КПК клопотання про арешт майна розглядається […] за участю слідчого та/або прокурора, […] підозрюваного, […] іншого власника майна […]. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання […] про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, […] іншого власника майна, їх захисника, […], якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно, на підставі положень ст. 22, 26, речення 2 ч. 1 ст. 172 КПК, слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без заявників та, згідно ч. 2 ст. 172 цього Кодексу, без участі власника майна, бо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно […] підлягає […] можливої конфіскації майна. […]

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. […]

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 3) конфіскації майна як виду покарання […];

5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного […] за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна […].

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, […].

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

12. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою можливої його конфіскації, слідчий суддя повинен встановити такі обставини:

1) факт набуття особою статусу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні;

2) наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення;

3) наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Отже, відповідаючи на питання, котрі постали перед судом в цій справі, слідчий суддя зауважує таке:

(і) щодо набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні

Згідно з ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Велика Палата Верховного Суду у поставі від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к зазначила, що викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами 1, 2, 4 - 7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

З матеріалів клопотання вбачається, що повідомлення про підозру, на виконання вимог ст. 42 КПК, опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Отже, слідчий суддя вважає, що у провадженні доведено вжиття можливих заходів для доведення до відома підозрюваної особи фактів складання повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин у порядку, передбаченому КПК України.

(іі) щодо наявності "обґрунтованої підозри" у вчиненні кримінального правопорушення

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 п.1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення «O'Hara v. United Kingdom», заява № 37555/97, від ІНФОРМАЦІЯ_2 , п. 34, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59721).

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Відповідно до ч. 6 ст. 111-1 КК України згідно із Законом № 2198-IX від 14.04.2022 «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», котра діє з 23 квітня 2022 року, слідує, що кримінально караним є організація та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань та/або на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради, активна участь у таких заходах.

Норми ч. 3 ст. 436-2 КК передбачають відповідальність за дії, передбачені частиною першою (виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України) або другою (виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України) цієї статті, вчинені службовою особою, або вчинені повторно, або організованою групою, або з використанням засобів масової інформації.

У цій ситуації йдеться проте, що громадянин України ОСОБА_5 , який перебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_5 , не пізніше 20.03.2022, точний час досудовим розслідування не встановлено, вступивши у попередню змову з невстановленими представниками держави агресора РФ, прийняв добровільне рішення на здійснення інформаційної діяльності, спрямованої на підтримку держави-агресора, та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

З метою здійснення вказаної інформаційної діяльності, й доведення інформації до необмеженого кола користувачів, ОСОБА_5 вирішив використати власний «Telegram-канал»: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та відеохостинг « ОСОБА_6 », оскільки Telegram-канал: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не обмежується доступом власника, має більше 600 тисяч підписників, які мають доступ до поширення, коментування матеріалу та інше.

Так, відповідно до п. 30 ч. 1 ст. Закону України «Про медія» (далі-Закон): медіа (засіб масової інформації) - засіб поширення масової інформації у будь-якій формі, який періодично чи регулярно виходить у світ під редакційним контролем та постійною назвою як індивідуалізуючою ознакою».

Згідно з п. 28 ст. 1 Закону масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Крім того, згідно положення п. 39 ст. 1 Закону платформа спільного доступу до інформації - сервіс, що забезпечує своїм користувачам за їхнім запитом можливість зберігання та поширення користувацької інформації для необмеженого кола осіб, якщо такі зберігання та поширення не є незначною та суто допоміжною функцією іншого сервісу та з об`єктивних і технічних причин не може використовуватися без такого сервісу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

З аналізу наведених норм слідує, що інформація, яка поширюється через мережу інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією.

Так, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_6 , не пізніше 20.03.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, створив та з використанням власного телеграм каналу, що належить останньому на правах адміністратора, за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та відеохостингу « ОСОБА_6 », розповсюдив відеосюжети під назвами: « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ОСОБА_7 .Украинский фронт, утро 21 марта», з висловлюванням: « ІНФОРМАЦІЯ_6 кльк на воротах - это не нацизм, это идея нации. Такая идея, нацистская идея нации. Трофеи наглядно свидетельствуют о том, что конгресс США был прав, полк особого назначения «Азов» действительно с самого своего рождения - неонацистская организация. Неонацистская организация, являющаяся частью вооруженных сил киевского режима, особой частью. Но, а так, конечно, никакого нацизма на Украине нет, просто эти и им подобные служат и защищают киевский режим, как могут, вот например в ОСОБА_8 ».

Досудовим розслідуванням отримані фактичні дані, що у відеозаписах « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ОСОБА_7 . Украинский фронт, утро 21 марта» наявна дискредитація бійців бригади спеціального призначення «Азов» та фактичні дані методів пропаганди (дезорієнтації аудиторії (дезінформації) та свідомого спотворення інформації (фейків)).

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111 КК.

Окрім цього, не пізніше 20.02.2023, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у громадянина України ОСОБА_5 виник та сформувався умисел, направлений на виправдування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році з використанням засобів масової інформації.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, у відеозаписах за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ОСОБА_7 . Украинский фронт, утро 21 марта», опублікованих ІНФОРМАЦІЯ_7 на «Telegram-каналі» за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та відеохостингу « ОСОБА_6 »: наявні висловлювання ОСОБА_5 : «На самом деле, противник взламывает рубежи, только не свои, а чужие. На этой карте Министерства обороны России с вечернего брифинга показано, как взламывается эшелонированная оборона по направлению к Курахово. Синенькими ежиками обозначено две линии укреплений, которые еще предстоит взять с боем, причем тяжелым боем. Этого делать не хотели не после того как был обстрелян Донецк пришлось начинать, чтобы отодвинуть линию фронта подальше от города, потому что все эти дни ВСУ расстреливают город. бьют по площадям, куда только попадут, их не интересует сейчас ничего. И да, ночью на Подоле в Киев ерасстреляли батарею «Градом». При этом я уже ознакомился со СМИ, с заявлением Кличко, что там горит торговый центр, попали вот опять по жилому кварталу. Но дело в том, что местные жители знают и, я с ними говорил, с некоторыми неоднократно, которые живут в этом районе, и они все время говорили об одном и том же - «Каждую ночь со складов торгового центра выезжают «Грады», выпускают пакеты и прячутся обратно». На этот раз они спрятаться не успели и на распространенных видео видно, как после удара там детонируют многочисленные боеприпасы, видны вспышки взрывов, взрывов, взрывов того, что уже взрывается после выстрелов, после уничтожения батареи».

Так у ході досудового розслідування отримані фактичні дані, що у відеозаписах « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ОСОБА_7 .Украинский фронт, утро 21 марта» міститься виправдування збройної агресії російської федерації проти України, яке реалізується через використання автором сполучення лексем «пришлось начинать», що у свою чергу семантично дорівнює «оказаться вынужденным», тобто, мовець зазначає, що дії російської федерації є вимушеними.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у виправдуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, з використанням засобів масово інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК.

Отже, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів є доведеною, тобто зазначені у клопотанні обставини і надані до клопотання докази у своїй сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання щодо можливої причетності підозрюваної особи до вчинення злочинів передбаченого ч. 6 ст. 111-1, ч. 3 ст. 436-2 КК.

(iіі) щодо підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 111-1 КК діяння за цієї статтею караються позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, а за ч. 3 ст. 436-2 КК - позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Отже, наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна підозрюваному у цьому кримінальному провадженні.

V. ВИСНОВОК

Отже, є дійсними обставини регламентовані п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Вказане у клопотанні майно відповідає критеріям вказаним в ч. 10 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Щодо пропозиції до вжиття заходів у формі заборон на вчинення дій державним реєстраторам, органам ОДВ та іншим, то Суд враховує, що ці заборони не слідують з положень абз. 1 ч. 1, ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, а додаткових аргументів на користь потреби їх застосування, у порядку ч. 1 ст. 534 КПК, звернення не містить, відповідно не вбачає підстав для їх вжиття, а тому в цій частині відмовляє у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, власником якого є громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме:

- нежитлові приміщення підвального поверху АДРЕСА_2 , 14ж, 15, 16, 16а, 16б, 17,18,19, ІІІ в літ. «А-3», за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 164,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, шляхом позбавлення права користування, розпорядження та відчуження;

- житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 55,3, кв.м. реєстраційний номер майна: 7012112,шляхом позбавлення права розпорядження та відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного Управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1