КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4764/2024 Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000216, внесене до ЄРДР 9 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Стаханов Луганської області, громадянин України, з повною середньою освітою, не працюючий, не одружений, без постійного місця реєстрації, тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 4 грудня 2000 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 101 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 17 березня 2004 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 16 листопада 2005 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 27 квітня 2011 року Краснолуцьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі; звільнений 14 липня 2020 року з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що в період запровадженого на території України воєнного стану, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, та повторно вчинив умисний злочин, за наступних обставин.

Так, 8 листопада 2023 року приблизно о 22.10 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщені зали очікування № 4 Центрального залізничного вокзалу ст. Київ-Пасажирський, розташованому за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, де, підійшовши до торгівельної точки з продажу мобільних телефонів та аксесуарів «Лайфселл», яка була огороджена ширмою, проник до даного приміщення, звідки таємно викрав мобільний телефон «Xiaomi M1 A1», імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, відповідно до висновку експерта від 15 листопада 2023 року № СЕ-19/111-23/61233-ТВ вартість якого складає 2432,75 грн. що належить ОСОБА_9 , який сховав до внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнутий.

Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи при собі вказане майно, відійшов від вітрини, тобто, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі, оскільки в цей момент був викритий свідком ОСОБА_10 .

Судом дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням в інше сховище.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України та звільнивши його від відбування покарання.

До початку апеляційного розгляду від захисника надійшло клопотання в порядку ст. 284 КПК України, в якому захисник просить скасувати вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити у зв`язку з набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким фактично змінена сума викраденого майна, з якого починається кримінальна відповідальність. За змістом вказаних змін для притягнення особи до кримінальної відповідальності на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення повинна перевищувати 2684 грн. Оскільки ОСОБА_6 вчинив крадіжку на суму 2432,75 грн., що, з урахуванням наведених змін, є недостатнім для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю через декриміналізацію.

Потерпілий, повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Враховуючи позицію прокурора, захисника та обвинуваченого, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності представника потерпілої юридичної особи.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку заявленого клопотання, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Диспозицією ч. 1 ст. 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка). Проте, сума крадіжки, з якої настає кримінальна відповідальність, диспозицією не передбачена.

Разом з тим, частиною 1 ст. 51 КУпАП станом на 8 листопада 2023 року передбачалась адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, особа підлягала кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України у взаємозв`язку зі ст. 51 КУпАП, пп.169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума крадіжки перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,

З 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 2684 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП (станом 8 листопада 2023 року) викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто, 268,41 (0,2 х (50% х 2684).

За змістом оскаржуваного вироку ОСОБА_6 засуджений за вчинення 8 листопада 2023 року крадіжки на суму 2432,75 грн.

Разом з тим, як обґрунтовано вказав захисник у клопотанні, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону України № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону України № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведеного, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів враховує, що зміни, внесені Законом України № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України.

З огляду на вимоги Закону України № 3886-IX, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2023 році кримінальна відповідальність, становить 2684 грн.

Зважаючи на те, що вартість викраденого 8 листопада 2023 року ОСОБА_6 майна є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX у взаємозв`язку з нормами Податкового кодексу України з 1 січня 2023 року настає кримінальна відповідальність, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду - 3 жовтня 2024 року - законом усунута караність діяння, вчиненого ОСОБА_6 , і таке діяння є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України № 3886-IXвід 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим клопотання захисника підлягає до задоволення.

Окрім того, з огляду на те, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження до закриття, колегія суддів вважає необхідним скасувати щодо обвинуваченого і запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши обвинуваченого з-під варти в залі суду.

Питання долі речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000216, внесене до ЄРДР 9 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши з-під варти в залі суду.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «XiaomiM1 A1», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 - повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4