В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 273/2582/23

Провадження № 1-кп/0285/391/24

26 вересня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої: судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000294 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баранівка Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який на утримання неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

встановив :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді старшого сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 19.02.2023 року близько 13 години самовільно залишив місце служби пункт дислокації інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону військової військової частини НОМЕР_1 , розташованого в приміщення лікарні АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 23.10.2023 року , коли добровільно прибув до розташування другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 у період часу з 19.02.2023 року по 23.10.2023 року обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, у скоєному щиро кається та суду показав, що він дійсно вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме: після наданого увільнення не повернувся до місця розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, знаходився за місцем свого проживання та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків, чим залишив службу 19.02.2023 року, за тим 23.10.2023 року самостійно прибув до ДБР та подав заяву про вчинені дії. Шкодує, що так вчинив, бажає повернутися на службу.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, а також у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження у зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає зявлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини, при яких було вчинено правопорушення та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив тяжкий злочин, являється особою, що безпосередньо приймала участь у бойових діях щодо захисту держави, під час яких отримав поранення, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо, суд дійшов висновку призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, згідно станції ч. 5 ст. 407 КК України, бо вважає саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт на майно не накладався.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ч. 3 ст. 349, 368, 370, 373, 374, 377 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1