Справа № 438/1729/23
Провадження № 1-в/438/37/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

23 жовтня 2024 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебуває заява ОСОБА_5 від 03.10.2023 про закриття провадження у справі №151-0035 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 80 КК України.

Листом керівника апарату Львівського апеляційного суду від 17.10.2023 заяву ОСОБА_5 було спрямовано до Бориславського міського суду Львівської області для розгляду за належністю.

Ухвалою Бориславського міського суду від 04.06.2024 заяву ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності повернуто Львівському апеляційному суду для вирішення питання по суті заяви.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду від 02.07.2024 ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 04.06.2024 щодо вирішення заяви ОСОБА_5 скасовано та призначено у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п.2 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції змін від 19.11.2012) чинний на день набрання чинності КПК України від 13.04.2012, кримінальні справи, що надійшли/до апеляційних судів для розгляду у першій інстанції і не були призначені до судового розгляду на день набрання чинності цим Законом, передаються для розгляду відповідним районним, районним у містах, міським та міськрайонним судам з урахуванням територіальної підсудності.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.07.2024 головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_1 справа підсудна Бориславському міському суду.

Відповідно довідки в.о. керівника апарату Бориславського міського суду Львівської області Ірини СТЕЦУН №438/1729/23 від 29.07.2024 «Бориславський міський суд Львівської області на виконання листа № 438/1729/23 від 25.07.2024 року повідомляє, що згідно даних алфавітних покажчиків кримінальних справ в провадження Бориславського міського суду Львівської області з Львівського обласного суду в період з 1995 по 2009 р.р., та згідно даних автоматизованої системи документообігу суду в період з 2010 року по теперішній час, не надходили матеріали кримінальної справи № 2-83/1995 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 222, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 80 КК України 1960 року. Також в період з 1995 по теперішній час в провадження Бориславського міського суду Львівської області не надходило подання головного психіатра Львівського обласного управління охорони здоров`я про скасування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь яких інших кримінальних проваджень про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім його заяви від 03.10.2023 року про закриття провадження у справі № 151-0035 у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 222, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 80 КК України, в провадженні Бориславського міського суду Львівської області не перебувало.»

В процесі підготовки розгляду заяви судом були витребувані відповідні документи та кримінальне провадження №2-83/95 в шести томах, яке отримано листом Львівського апеляційного суду №01.41/25/2024 від 05.08.2024, призначено судовий розгляд заяви.

Заявник ОСОБА_5 в судовому розгляді участі не приймав, просив розглянути його заяву у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 не скасовані, відсутнє подання головного психіатра та висновок комісії лікарів психіатрів, дана заява подана передчасно.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав заяву ОСОБА_5 та просив її задовольнити.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши долучені до даної справи документи, суд встановив наступне.

Ухвалою Львівського обласного суду від 22.11.1995 справа №2-83/1995 застосовано примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікування в психіатричній лікарні з звичайним наглядом.

Ухвалою Львівського обласного суду від 17.12.1996 справа №2-83/1996 «подання головного психіатра Львівського обласного управління охорони здоров`я задоволено. Примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_5 скасовано, продовжено його подальше лікування в психіатричному стаціонарі Львівської обласної психіатричної лікарні на загальних підставах. Провадження по справі ст.280 КПК України відносно ОСОБА_5 зупинено до його видужання, про яке Львівська обласна психіатрична лікарня повинна Львівський обласний суд повідомити». З мотивувальної частини даної ухвали вбачається, що «згідно висновку кваліфікаційної експертної комісії, який підтримав головний психіатр Львівського обласного управління охорони здоров`я і який належним чином мотивований, захворіння Сухомуда прийшло затяжний характер, хронічний перебіг….. подальшого примусового лікування не потребує, стати перед судом не може, може знаходитись на лікуванні на загальних підставах.»

Відповідно постанови прокурора Львівської обласної прокуратури від 15.09.1995 про направлення справи в суд для вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 під час розслідування кримінальної справи встановлено, ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 1994 року. За висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №156 від 10.05.1995 ОСОБА_5 в період інкримінованих йому дій психічним захворюванням не страждав, виявляв наслідки органічного ураження головного мозку з пароксизмальними розладами свідомості. В період скоєного розладу свідомості не спостерігалось і не виявляв будь-якого іншого хворобливого стану психічної діяльності, тому міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в зв`язку з чим його слід вважати осудним. В період слідства по даній справі почав виявляти психогенно обумовлений хворобливий стан в формі реактивного психозу, депресивно-параноїдальний синдром, який розвився на органічно неповноцінному грунті та поглибився наявністю частих пароксизмальних розладів у вигляді абсансів. По своєму психічному стану потребує примусових заходів медичного характеру, а саме лікування в психіатричній лікарні з звичайним наглядом (т.6 а.с.58-59, 223-227).

Як вбачається з листа в.о. головного лікаря Центральної міської лікарні виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутаті №62 від 09.02.1998 ОСОБА_5 , 1976 р.н., перебував на примусовому лікуванні в обласній психіатричні лікарні з 14.12.1995 по 07.04.1997. Хворий перебуває на амбулаторному лікуванні у психіатра, показів для направлення у психіатричний стаціонар на даний час немає. По стану здоров`я потребує подальшого лікування.(т.6 а.с.385).

Згідно відповіді КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 07.03.2024 - ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 29.11.1994 р. до 09.12.1994 р. та з 14.12.1995 р. до 07.04.1997 р., та на теперішній час на лікуванні не перебуває.

З відповіді КНП Бориславської міської ради «Центральна міська лікарня м. Борислав» від 30.11.2023 вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 1994 року.

Суд приходить до висновку, що кримінальна справа щодо ОСОБА_5 надійшла до суду, розглядалась та зупинена в порядку, визначеному КПК України в редакції 1960 року, відповідно до п.11 розділу ХІ перехідних положень КПК України розглядаються судами в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто в порядку КПК України 1960 року.

Згідно статті 422 КПК України (в редакції 1960 року) скасування або зміна призначених судом примусових заходів медичного характеру може мати місце лише за ухвалою суду чи постановою судді, який застосував ці заходи, або суду за місцем лікування.

Скасування або зміна примусових заходів медичного характеру

може мати місце, коли особа, яка вчинила суспільно небезпечне

діяння в стані неосудності або обмеженої осудності, видужала або

коли в результаті змін в стані її здоров`я відпала потреба в

раніше застосованих заходах медичного характеру.

Розгляд питання про скасування чи зміну примусових заходів

медичного характеру провадиться за правилами статті 419 цього

Кодексу за поданням головного психіатра органу охорони здоров`я,

якому підпорядкований медичний заклад, де тримають дану особу. До

подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів.

Відповідно статті 423 КПК (в редакції 1960 року) коли особа, щодо якої були застосовані примусові заходи медичного характеру внаслідок її психічного захворювання після вчинення злочину, видужає, то суд на підставі висновку медичної комісії в порядку статті 419 цього Кодексу виносить ухвалу, а суддя постанову про скасування застосованого заходу медичного характеру та направлення справи для провадження досудового слідства чи судового розгляду, якщо неосудність або обмежена осудність була встановлена під час судового слідства. Час перебування в медичній установі, якщо ця особа засуджена до позбавлення волі або виправних робіт, зараховується в строк відбування покарання.

У відповідності порядку судового розгляду справ про застосування примусових заходів медичного характеру, встановленого статтею 419 КПК України (в редакції 1960 року) , розгляд зазначених справ провадиться у відкритому судовому засіданні з обов`язковою участю прокурора та захисника за правилами, передбаченими главами 25 і 26 цього Кодексу.

Згідно ст. 7-1КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку: 1) з дійовим каяттям; 2) з примиренням обвинуваченого, підсудного з потерпілим; 3) із застосуванням до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру в порядку, передбаченому статтею 447 цього Кодексу; 4) з передачею особи на поруки колективу підприємства, установи чи організації; 5) із закінченням строків давності.

Прокурор або слідчий в разі винесення постанови про

направлення справи до суду у випадках, передбачених у частині

першій статті 7-1 цього Кодексу, повинні ознайомити

обвинуваченого, його захисника, потерпілого або його представника

з названою постановою, а в разі їх вимоги - з усіма матеріалами

справи та роз`яснити їх права, передбачені цим Кодексом.

Згідно статті 11-1 КПК України (1960 року) прокурор, а також слідчий за згодою прокурора на підставі, передбаченій частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України ( 2341-14 ), виносять мотивовану постанову про направлення кримінальної справи до суду для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених

частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває

кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у

випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно положень ст.17 КПК України ( в редакції 1960 року) кримінальні справи розглядаються в суді першої інстанції одноособово суддею, який діє від імені суду, за винятком випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті. Кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд, а про злочини, за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, - у складі трьох осіб незалежно від наявності клопотання підсудного про такий розгляд.

З матеріалів кримінального провадження, документів цього провадження та з вимоги про судимість вбачається, що починаючи з дня постановлення останньої ухвали щодо ОСОБА_5 по справі № 2-83, відносно останнього не приймалося інших будь-яких судових рішень. Як встановлено в судовому засіданні ухвалою Львівського обласного суду від 17.12.1996 справа №2-83/1996 примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_5 скасовано, продовжено його подальше лікування в психіатричному стаціонарі Львівської обласної психіатричної лікарні на загальних підставах, так як на підставі «висновку кваліфікаційної експертної комісії, який підтримав головний психіатр Львівського обласного управління охорони здоров`я і який належним чином мотивований, захворіння Сухомуда прийшло затяжний характер, хронічний перебіг … стати перед судом не може, може знаходитись на лікуванні на загальних підставах.»

З системного аналізу положень ст.ст.7-1,422, 423 КПК України ( в редакції 1960 року) приходжу до висновку, що передумовою розгляду заяви ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності є обов`язкове не тільки скасування примусових заходів медичного характеру, яке проводиться за правилами ст. 419 КПК України ( в редакції 1960року) за поданням за поданням головного психіатра органу охорони здоров`я, якому підпорядкований медичний заклад, де тримають дану особу, але й необхідність направлення кримінальної справи для проведення досудового слідства, яке можливе тільки після видужання останнього та наявності висновку комісії лікарів-психіатрів про можливість стати перед судом.

У відповідності з законодавством виконання вище перелічених умов, встановлених законодавцем, є обов`язковими.

ОСОБА_5 при подачі заяви не надав висновок комісії лікарів-психіатрів про його видужання та можливість стати перед судом.

Таким чином в задоволенні заяви ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності слід відмовити, як поданої передчасно та не у відповідності із законом.

Керуючись ст.ст.7-1,11-1,17, 419, 422,423 КПК України ( в редакції 1960 року із змінами), суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через суд, який її ухвалив, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6