Справа № 350/1444/19
Провадження № 11-кп/4808/280/24
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000091 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, на утриманні має перестарілу бабусю, без постійного місця роботи, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього майна.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 311; ч. 1 ст. 313 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

за участю прокурора ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 незаконно виготовляв, зберігав з метою збуту психотропну речовину у великих розмірах та повторно незаконно збув психотропну речовину (ч. 2 ст. 307 КК України).

Злочин вчинено при таких обставинах.

У червні 2019 року ОСОБА_7 , за місцем проживання, а саме у гаражному приміщенні та будинку АДРЕСА_1 , використовуючи обладнання, призначене для виготовлення психотропної речовини і інгредієнти, придбані у вільному продажі, використовуючи придбані ним за невстановлених слідством обставин, прекурсори ацетон та сірчану кислоту, шляхом змішування і кристалізації інгредієнтів, незаконно виготовив з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, у кількості не менше 9,6473 грама, а 27.06.2019, під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, за вищевказаним місцем проживання обвинуваченого, працівниками поліції було виявлено та вилучено речовину, яка у відповідності до висновку експерта від 10.07.2019 №СЕ-19/109/19-456НЗ/19, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетанім, у кількості 9,2058 грама, а також було виявлено та вилучено резинові рукавиці, паперові серветки, на яких згідно із висновком експерта від 15.07.2019 №СЕ-19/109/19-461НЗ/19, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, у кількості 0,0009 грама та 0,0289 грама, відповідно; два полімерні стакани із залишками речовини та залишки рідини з речовиною в п`ятилітровій колбі, які відповідно до висновку експерта від 18.07.2019 №СЕ-19/109/19-460НЗ/19, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, у кількості 0,2033 грама; пластиковий стакан із нашаруванням речовини на внутрішніх поверхнях, яка згідно із висновком експерта від 30.07.2019 №СЕ-19/109/19-458НЗ/19, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, у кількості 0,0120 грама. Отже, у обвинуваченого ОСОБА_7 всього було виявлено та вилучено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, у загальній кількості 9,4509 грама, що відповідно до наказу МОЗ №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» є великим розміром, яку обвинувачений ОСОБА_7 зберігав з метою збуту.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану із незаконним обігом психотропної речовини, обвинувачений ОСОБА_7 18.06.2019, близько 18.30 год., умисно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , під контролем працівників поліції, незаконно збув за 200 грн ОСОБА_12 0,0722 грама психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін.

27 червня 2019 року, близько 22.00 год., умисно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагаченя, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , повторно, незаконно збув ОСОБА_13 , 0,0702 грама психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін.

Цього ж дня, о 22.15 год., умисно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, неподалік будинку АДРЕСА_1 , повторно, під контролем працівників поліції, обвинувачений ОСОБА_7 незаконно збув ОСОБА_12 за 200 гривень 0,054 грама психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін.

Обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , з метою використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну, у невстановлений час, за невстановлених обставин та у невстановленій кількості, умисно, незакононно придбав прекурсори ацетон і сірчану кислоту, які зберігав у гаражному приміщенні за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), з яких невстановлені об`ємом частини використав для виготовлення психотропної речовини амфетаміну, а інші частини, а саме 135 мл ацетону та 900 мл сірчаної кислоти, концентрація якої становить 91,11% продовжував зберігати з метою використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну у гаражному приміщенні за вказаною вище адресою, де вони 27.06.2019 були виявлені та вилучені працівниками поліції під час обшуку проведеного на підставі ухвали слідчого судді.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , з метою використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну, у невстановлений час, за невстановлених обставин, умисно, незаконно придбав обладнання, призначене для виготовлення психотропної речовини амфетаміну, а саме: скляний зворотній кульковий холодильник та скляну колбу ємністю 5 л., що мають спеціальне хімічно технологічне призначення та можуть служити лабораторним обладнанням, які незаконно зберігав у гаражному приміщенні за своїм місцем проважанням ( АДРЕСА_1 ), з метою використання для виготовлення психотропної речовини аметаміну, і де за їх допомогою у невстановлений слідством день та час у червні 2019 використав для виготовлення вказаної психотропної речовини, які 27.06.2019 були виявлені та вилучені працівниками поліції під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просять скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим та виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зазначає, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні процесуальні рішення про визначення групи слідчих чи/або слідчого із наданням повноважень з проведення досудового розслідування. Вимоги і правила про визначення групи слідчих (слідчого) прописані в ч. 1 ст. 124 КПК України і, як вбачається із матеріалів кримінального провадження вони, ці правила, жодним чином не дотримані. Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчі здійснювали свої повноваження на підставі витягу із ЄРДР, де вони зазначені як такі, що вносили відомості про вчинення кримінального правопорушення, що є порушенням закону. Стверджує, що відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.

На думку сторони захисту, обставини кримінального провадження свідчать про провокацію злочину. Вказує, що обвинувачений переконаний, що залегендований ОСОБА_14 є штатним заявником у справах про наркотики, тому що він свідчив на користь провокації. Зазначає, що згідно матеріалів досудового розслідування 19 червня 2019 року ОСОБА_14 здійснено першу оперативну закупку, та 27 червня 2019 року продовжено оперативну закупку. Зазначає, що під час досудового розслідування прийнято постанову про визнання та долучення до матеріалів провадження речових доказів, серед яких відео реєстратор марки «Dahua», що під час обшуку знаходився по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_7 . В судовому засіданні досліджено відео файл із даної камери спостереження із якого вбачається, що 19 червня 2019 р. та 27 червня 2019р. в домогосподарство за місцем проживання ОСОБА_7 ніхто не приходив.

Зауважує, що допитаний залегендований ОСОБА_12 повідомляв, що він придбавав наркотичні засоби вдома у ОСОБА_7 , але під час допиту на запитання захисника стало відомо, що він не орієнтується де проживає ОСОБА_15 - не зміг описати, які ворота та із чого виготовлені, де розташована криниця, із якого матеріалу гаражне приміщення повідомив, що цегляне, натомість воно із дерева, що добре видно на відеозаписі.

Наголошує, що в жодному із відеозаписів відсутні відомості, які б свідчили, що саме обвинувачений ініціював питання збуту наркотичних засобів. Відсутність такої інформації, у свою чергу, підтверджує те, що із сторони працівників поліції та їх довірених осіб мало місце підбурювання та провокація вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 . Отже, фактично всі докази збуту обвинуваченим наркотичних засобів базуються на показаннях особи, яка їх придбавала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією належного йому майна.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вирок є незаконним з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Вважає, що судом не взято до уваги, що обвинувачений вину не визнав, у вчиненому не розкаявся. За таких обставин суд не мав підстав для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією статті закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що не враховано судом суспільної небезпеки вчиненого злочину, яка визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії на свідомість людей, їх мораль та спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманії та незаконному обігу наркотичних засобів притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров?я конкретної особи, а для здоров?я населення, економіки та суспільства в цілому.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив оскаржений вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією належного йому майна, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 ;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, наголошували на наявності підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи прокурора та сторони захисту не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також письмовим доказам: протоколу за результатами проведення НСРД від 16.07.2019 (т. 1, а.п. 68-87), протоколу за результатами проведення НСРД від 05.06.2019 (т. 1 а.п. 94-105), протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 167), протоколу за результатами проведення НСРД - аудіо-, відео контроль особи від 18.07.2019 (т. 1 а.п. 168-169), протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 18.06.2019 (т. 1 а.п. 170), протоколу добровільної видачі від 18.06.2019 (т. 1 а.п. 171), протоколу особистого огляду покупця та фототаблицям до нього від 18.06.2019 (т. 1 а.п. 172-178), протоколу особистого огляду покупця від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 179), протоколу добровільної видачі та фототаблицю до нього від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 180-185), протоколу обшуку від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 186-188), протоколу обшуку від 28.06.2019 (т. 1 а.п. 186-190), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів і прекурсорів від 12.07.2019 №СЕ-19/109/19-457НЗ/19 (т. 1 а.п. 191-194), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 28.06.2019 №СЕ-19/109/19-44НЗ/19 (т. 1 а.п. 195-198), висновку експертизи спеціальних хімічних речовин від 16.07.2019 №СЕ-19/109/20-159МРВ/19 (т. 1 а.п. 199-208), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 10.07.2019 №СЕ-19/109/19-456НЗ/19 (т. 1 а.п. 209-213), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 15.07.2019 №СЕ-19/109/19-461НЗ/19 (т. 1 а.п. 214-220), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 18.07.2019 №СЕ-19/109/19-460НЗ/19 (т. 1 а.п. 221-226), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 26.07.2019 №СЕ-19/109/19-459НЗ/19 (т. 1 а.п. 227-233), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 30.07.2019 №СЕ-19/109/19-458НЗ/19 (т. 2 а.п. 234-241), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 25.06.2019 №СЕ-19/109/19-424НЗ/19 (т. 1 а.п. 242-244).

Сторона захисту посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні процесуальні рішення про визначення групи слідчих чи/або слідчого із наданням повноважень, тому це обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування.

В матеріалах кримінального провадження відсутня постанова керівника органу досудового слідства про визначення групи слідчих, однак міститься письмове дорученя начальника СВ Рожнятівського ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано - Франківській області від 14.03.2019 (т. 3 а.п. 41), яким начальник слідчого відділу доручає слідчим (із визначення старшого групи) провести досудове слідство.

Відповідно до ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови.

Однак за змістом п. 8, 17 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені в окремих статтях КПК України 39 та 40. Положення ст. 110 КПК України не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанов.

Повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове слідство, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, не суперечить вимогам ст. 39 КПК і є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні.

На думку суду апеляційної інстанції, прийняття рішення саме у такій формі не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими на цих підставах.

Така ж позиція щодо процесуального документа, яким керівник органу досудового слідства уповноважує слідчих на здійснення досудового слідства викладена у постанові Верховного суду від 25 серпня 2021, справа №663/267/19.

Твердження сторони захисту про недопустимість доказів, отриманих в ході досудового розслідування, не є слушними, оскільки суттєвих порушень норм КПК України, які б могли стати підставою для визнання доказів недопустимими колегія суддів не встановила. Досудове розслідування та процесуальне керівництво здійснювалось уповноваженими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що твердження захисту про провокацію злочину є безпідставним.

Так, виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини по справі «Раманаускас проти Литви» Судом надане визначення провокації (підбурювання) до злочину вчиненому працівниками правоохоронних органів.

Так, відповідно до п. 55 цього рішення провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який у іншому разі не був би вчинений. Аналізуючи це та інші рішення, що постановлені Судом у справах про провокації (підбурювання) до злочину, вчинені працівниками правоохоронних органів (рішення у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Худобін проти Росії», «Баннікова проти Російської Федерації», «Веселов та інші проти Російської Федерації» та інші) можливо зробити висновок про те, що однією із умов, за яких Судом визнається наявність провокації є ініціатива на вчинення злочину із сторони співробітників правоохоронних органів, однією із форм якої є пропозиція вчинити злочин, за відсутності даних, які би указували на те, що без такої ініціативи злочин був би вчинений.

При цьому у своїх рішеннях Суд неодноразово констатував те, що попередня поведінка суб`єкта, у тому числі і вчинення ним аналогічних злочинів, не указує сама по собі на те, що особа вчинила би той злочин, за який вона притягується до відповідальності за відсутності впливу на неї працівників правоохоронних органів (рішення у справах «Ваньян проти Росії», «Константин та Стоян проти Румунії», «Сеппіл проти Туреччини» та інші).

Колегія суддів вважає, що у вказаному кримінальному провадженні не можна дійти висновку про те, що була провокація з боку органу досудового розслідування, оскільки органи досудового розслідування в досліджуваній справі обмежились пасивним розслідуванням, не схиляли особу до вчинення злочину. Ініціатива на вчинення злочину належала саме ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ознак, які притаманні провокації злочину, у діях працівників правоохоронних органів та особи, залученої для проведення НСРД (контрольної закупки), не було. Орган досудового слідства діяв пасивно, не підбурюючи обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину. Звернення легендованого свідка ОСОБА_12 не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, слід зазначити, що легендований свідок ОСОБА_12 не вдавався до вмовлянь чи інших способів тиску на обвинуваченого. Обвинувачений після телефонного дзвінка сам призначив зустріч. До ухвалення прокурором рішення про здійснення НСРД (оперативної закупки), в розпорядженні органу досудового слідства були відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_7 здійснює незаконні дії, передбачені ст. 307 КК України.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги висновки зазначені у постанові Верховного суду від 28 березня 2024 року, справа № 397/430/20 про те, що заперечення особою вчинення злочину та одночасне висунення скарги на те, що її спровокували вчинити цей злочин, вважається непослідовним і не підпадає під категорію «справ про провокацію злочину» .

Доводи сторони захисту про те, що із дослідженого судовому засіданні відео файлу із камери спостереження по місцю проживання ОСОБА_7 вбачається, що 19 червня 2019 р. та 27 червня 2019 р. в домогосподарство ніхто не приходив, колегія суддів ставиться критично, оскільки доказів того, що не відбувалось втручання (шляхом монтування або корегування окремих фрагментів) даного відеозапису не надано.

Твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_12 під час допиту на запитання захисника надав суперечливі відповіді, не зміг описати з якого матеріалу виготовлений гараж, колегія суддів вважає, що це не є обставиною, яка спростовує доведеність висновків суду та повністю нівелює сукупність інших доказів у кримінальному провадженні.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування висновків ВС, які наведені в рішенні Об`єднаної плати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду України від 04 жовтня 2021 року (справа №724/86/20), не є слушним, оскільки в досліджуваній ситуації, на думку суду апеляційної інстанції, є релевантним застосуванням в досліджуваній ситуації висновків Верховного суду від 25 серпня 2021 року (справа №663/267/19).

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про призначення покарання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому відповідає вказаним вище вимогам закону.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, те, що останній раніше несудимий, а також те, що вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України, не визнав, суд вірно прийшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для скасування вироку, на які посилається сторона захисту та сторона обвинувачення, зокрема неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження , істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5