Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4786/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/633/24
Категорія ч. 1 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого- судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000410 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 02 квітня 2024 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого :

03.04.2023 Богунським районним судом м.Житомира за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду. Зазначає, що при підписанні згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, слідчий йому пояснив, що суд врахує всі пом`якшуючі обставини та призначить йому покарання у вигляді штрафу, а він недостатньо розумів що таке спрощене провадження. Однак, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не врахував дані, що характеризують його особу, відсутність матеріальних претензій у потерпілого та його публічні вибачення, а тому призначив йому покарання у вигляді обмеження волі, яке є занадто суворим.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2023 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяця.

Початок строку відбування покарання встановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 24 березня 2024 року близько 19 години 55 хвилин ОСОБА_8 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу автомобіля марки ВMW 7 Series Е 32, 1990 року випуску, припаркованого біля магазину «Полісся-Продукт» та належного ОСОБА_9 , тобто у громадському місці, де у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, поєднаного з пошкодженням майна та нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виражалися в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і норм моральності, зневазі до оточуючих, що супроводжується особливою зухвалістю, яка виразилась в нахабному поводженні та пошкодженні майна, своєю правою рукою підняв із землі камінець, який кинув у праву задню дверцю вказаного автомобіля, пошкодивши його.

Внаслідок хуліганських дій, ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 матеріальної шкоди, на загальну суму 10 799 гривень.

У подальшому, не припиняючи своїх протиправних дій, ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, близько 20 години 10 хвилин, перебуваючи за вказаною адресою, своєю правою ногою наніс один удар в пахову ділянку ОСОБА_9 та, взявши до правої руки камінець, кинув його в голову останньому, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден на волосистій частині голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в грубому порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_8 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

З`ясувавши думку захисника та прокурора, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого, який не надав суду доказів поважності неможливості приймати участь в апеляційному розгляді та враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.405 КПК України участь обвинуваченого в апеляційному розгляді не є обов`язково.

Заслухавши доповідача, доводи захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

За таких обставин, апеляційний суд перевіряє законність вироку суду лише в частині, що стосується міри покарання та дотримання права на захист.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_8 , яка була складена 28.03.2024 в присутності його захисника ОСОБА_7 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акта без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд розглянув обвинувальний акт на підставі ч.2 ст.381 КПК України (а.п.116-117).

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, в межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 296 КК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчим його було введено в оману щодо порядку розгляду справ даної категорії та те, що судом не враховано усіх пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28.03.2024 року під час вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 було роз`яснено його права та обов`язки, зокрема право на захист, що підтверджується протоколом про роз`яснення права на захист, в якому обвинувачений заявив клопотання про призначення йому захисника (а.п. 83).

Того ж дня 28 березня 2024 року між ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_7 укладено договір №0129/2024 про надання професійної правничої допомоги для здійснення захисту ОСОБА_8 (а.п. 84-85).

В подальшому, ознайомившись з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження в присутності свого захисника, відкритими стороні захисту відповідно до вимог ст.290 КПК України, обвинувачений ОСОБА_8 , в присутності захисника ОСОБА_7 власноручно розписався у заявах щодо визнання своєї винуватості, згоди з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, яка наявна в матеріалах кримінального провадження (а.п. 116-119).

Жодних зауважень стосовно порушення його права на захист, обвинувачений ОСОБА_8 у вказаних заявах не висловлював.

На підставі вказаних заяв обвинуваченого ОСОБА_8 , розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000410 проводився у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що обвинуваченому було роз`яснено у присутності захисника ОСОБА_7 положення ст.ст. 302, 382 КПК України та останній зауважень не висловлював. Не висловлював зауважень і його захисник. А тому, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції повністю дотримано положення ст.ст.302, 382 КПК України та не порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 .

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано дані, що характеризують його особу, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, його публічні вибачення перед останнім, наявність обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані дані про особу обвинуваченого, а також обставина, яка пом`якшує покарання судом першої інстанції враховані при призначенні покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано ступень тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Також судом враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме : щире каяття, та обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який не працює та раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України, у даному випадку, не можна вважати явно несправедливим через суворість, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Підстав для зміни вироку суду в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає, враховуючи, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 вчинив під час іспитового строку, призначеного вироком Богунського районного суду м.Житомира від 03.04.2023.

Положення ст.71 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції застосовано вірно.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді :