Справа № 473/365/24
Номер провадження 1-кп/473/142/2024
У Х В А Л А

"02" жовтня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001137 від 23.10.2023 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яструбинове Вознесенського району Миколаївської області, неодруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

02.10.2024 в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, в якому посилається на наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора; просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, вказуючи, що ризики, на які посилається прокурор, вже відпали.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

З`ясувавши думки учасників процесу, суд приходить до такого.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Так, 25.10.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє - до 06.10.2024 включно; вказана міра запобіжного заходу обрана з урахуванням наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, не має міцних соціальних зв`язків, є особою похилого віку (пенсіонером), раніше не судимий в силу ст.89 КК України.

Практика ЄСПЛ в Україні (Європейська конвенція з прав людини), яка ратифікована Україною 17 липня 1997 підлягає застосуванню в Україні як частина її національного законодавства згідно із статтею 9 Конституції України.

Таким чином, згідно вимог п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На думку суду обвинувачений може впливати на свідків та потерпілого з метою зміни показань, ухилятися від суду, тобто такі ризики доведені (рішення у справах «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року.

Таким чином, оцінка наведених обставин в сукупності приводить суд до переконання про наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відтак, враховуючихарактер інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з огляду на обставин справи, тяжкість покарання, дані про особу обвинуваченого, а також те, що судовий розгляд неможливо закінчити з об`єктивних причин, суд дійшов висновку про те, що дане клопотання прокурора слід задовольнити та обвинуваченого в подальшому необхідно утримувати в СІЗО.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч., домашній арешт, не може запобігти встановленим ризикам, оскільки не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому клопотання сторони захисту про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 350, 369-370, 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 01.12.2024 включно, з його утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

В задоволенні клопотання сторони захисту про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1