Провадження № 1-кс/466/3067/24
У Х В А Л А

22 жовтня 2024 року м. Львів

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , учасники провадження секретар ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області від 26.09.2024р. про закриття кримінального провадження № 0001360 від 25.09.2024р. та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

17.10.2024 ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді зі скаргою на постанову слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.09.2024 про закриття кримінального провадження №0001360 від 25.09.2024 за ознаками злочину, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України.

Свою скаргу мотивує тим, що вказана постанова слідчого є незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження. Зазначає, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0001360 від 25.09.2024 є передчасним, слідчим фактично не з`ясовано всіх обставин, які мали місце при вчиненні кримінального правопорушення, йому дана неправильна правова кваліфікація.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі, просив цю скаргу задовольнити. Повідомив, що шлюб із ОСОБА_5 був розірваний в січні 2024р. Дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з матір`ю. ОСОБА_5 вивезла дитину в Канаду без його згоди. Таким чино вважає, що мало місце викрадення дитини.

Слідчий СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю. Пояснив, що відомості про злочин були внесені на підставі ухвали суду, в котрій не конкретизовано статтю КК України за якою такі слід внести. В разі зникнення дитини кримінальне провадження вноситься до ЄРДР за п.2 ч.2 ст.115 КК України, що і було у даному випадку. В подальшому, при спілкуванні з ОСОБА_5 в режимі відео конференції було встановлено обставини, що свідчать про відсутність складу злочину.

Заслухавши доводи скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження№0001360 від 25.09.2024, вважаю, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 303 КПК України передбачено виключний перелік обставин, по яких на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Встановлено, що СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_7 від 22.09.2024р. за скаргою ОСОБА_3 розпочав досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001360 від 25.09.2024 року, у якому відомості в ЄРДР внесені за ознаками злочину, передбаченого п.2 ч. 2 ст.115 КК України.

26.09.2024 року слідчим СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001360 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Питання про визнання досудового розслідування неповним та таким, що не відповідає кримінальним процесуальним нормам відноситься до повноважень слідчого судді при виконанні функції судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцію на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого, прокурора вчинити певну процесуальну дію або прийняти певне рішення по кримінальному провадженню або вирішити питання про законність процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчим суддею встановлено, що постанова слідчого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження вмотивована тим, що 26.09.2024 із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було здійснено опитування у режимі відеоконференції. В ході опитування ОСОБА_5 повідомила, що жодних кримінальних правопорушень проти неї та дитини, ОСОБА_6 , не вчинялось, життю і здоров`ю дитини нічого не загрожує, вони з дитиною перебувають у Канаді. Будь-яких фактів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення слідчим не встановлено.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, або ж суд.

Вищий спеціалізований суд України у своїй постанові від 28 травня 2016р. у справі № 759/6044/15-ц зробив висновок, що місце проживання дитини встановлене судом може бути лише одне, а періодичне проживання дитини то з матір`ю, то з батьком не передбачене законодавством.

Ураховуючи вказаний висновок суду та аналізуючи відповідні положення СК України, суд дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи питання проживання дітей у родинах де батьки розлучились, виходив із того, що оскільки діти потребують постійної уваги та догляду, то вони мають на постійній основі проживати з одним із батьків (місце проживання дітей), натомість права іншого з батьків гарантують та реалізуються шляхом встановлення порядку побачення із дітьми.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У своїй заяві ОСОБА_3 вказує на те, що місто Львів не є територією, на якій відбувались та/або відбуваються бойові дії, пов`язані з військовою агресією російської федерації. Місто Львів є безпечним містом, а відтак його доньці ОСОБА_8 , її життю та здоров`ю нічого не загрожувало, підстав для вивезення її з України не було.

Враховуючи той факт, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не було досягнуто домовленості стосовно дій у таких випадках, то слідча суддя дійшла висновку, що між ними фактично має місце спір щодо місця проживання дитини, порядку участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини. Такий спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а не кримінального.

Доводи ОСОБА_3 стосовно невірно кваліфікації кримінального правопорушення, яке здійснив слідчий, слідчий суддя відхиляє, адже слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відтак, вимога скаржника про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за конкретною статтею КК України задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України відомості про кваліфікацію дій повинні бути зазначені саме уповноваженою особою органу досудового розслідування під час внесення до ЄРДР такою особою заяви про злочин і саме така особа наділена дискреційними повноваженнями щодо короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також визначення правової кваліфікації злочину.

У даному випадку слідчий вчинив усі належні дії щодо встановлення місцезнаходження дитини та з`ясування обставин, які могли б свідчити про існування загрози її життю та здоров`ю.

На підставі викладеного, слідча суддя приходить до висновку, що слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження, тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.303,306,307,309 КПК України, слідча суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.09.2024р. про закриття кримінального провадження № 0001360 від 25.09.2024р. та зобов`язання до вчинення дій залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у п`ятиденний строк шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 23.10.2024р.

Слідча суддя ОСОБА_9