УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3995/24

25 жовтня 2024 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі:

представника скаржника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 (дистанційно)

прокурора ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Костопіль скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , щодо незаконного затримання в порядку ст.206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2024 року в провадження слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 надійшла скарга представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , щодо незаконного затримання в порядку ст.206 КПК України, у якій останній просить зобов`язати начальника військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги вказує, що о 13:30 17 жовтня 2024 року його клієнта було затримано особами, що представилися працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не надали жодних законних підстав для його затримання та подальшого утримування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , без законних на те підстав.

Вказує, що ОСОБА_3 не отримав жодних офіційних документів, які б підтверджували законність таких дій.

За даним фактом було подану відповідну заяву до Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

Також зазначає, що ОСОБА_3 не було належним чином вручена повістка та направлення на проходження військово-лікарської комісії. Актів про відмову у отриманні вищезазначених документів не оформлювалося (скаржнику не повідомлялося про це). У період незаконного утримання ОСОБА_3 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 він взагалі не бачив та не спілкувався з особами, які б представлялися членами ВЛК, медичними працівниками. Будь-яких оглядів медичного характери не проходив. В подальшому, 19 жовтня 2024 ОСОБА_3 був направлений (доставлений) до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , як призваний до військової служби.

Вказує, що відносно ОСОБА_3 постійно здійснюється психологічний примус та погрози застосування фізичного насильства, з метою підписання необхідних документів. Станом на 19:00 20.10.2024 року ОСОБА_3 будь-яких документів, що пов`язані з процесом мобілізації, не підписував.

Вважає, що такі дії порушують права ОСОБА_3 , а саме: право на свободу та особисту недоторканність, закріплене в ст.29 Конституції України; невиконання вимог ст.208 Кримінального процесуального кодексу України щодо правомірного затримання; відсутність будь-яких законних рішень, що можуть бути підставою для його затримання; право на професійну правничу допомогу, закріплене в ст.59 Конституції України.

В порядку ст.206 КПК України просить слідчого суддю постановити ухвалу про його звільнення.

В судовому засіданні заявник адвокат ОСОБА_4 , просив слідчого суддю задоволити скаргу в повному обсязі, з підстав викладених у ній.

ОСОБА_3 військовою частиною в судове засідання не доставлено, представник військової частини в судове засідання не з`явився, військовою частиною надано суду копію довідки військово-лікарської комісії від 17.10.2024, картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного запасу на визначення придатності до військової служби, акт щодо відмови військовозобов`язаного від підписання у військовому квитку та інших документах №12308, акт про відмову від проходження медичного огляду від 17.10.2024.

Прокурор ОСОБА_6 , в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив та пояснив, що у даному випадку має місце незгода скаржника із діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язаними з мобілізаційними заходами щодо останнього, а сам скаржник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Просив звернути увагу, що у разі порушення прав чи інтересів скаржника службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_3 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги щодо незаконного затримання в порядку ст. 206 КПК України.

Заслухавши пояснення представника скаржника, прокурора та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зі змісту вказаних норм Кодексу вбачається, що розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, а зокрема у разі затримання особи та її утримання в межах кримінального провадження за відсутності відповідного рішення суду.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тобто, службові (посадові) особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють повноваження, у даному випадку, щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації і нормами кримінального процесуального законодавства не наділені повноваженнями на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи військової частини НОМЕР_1 також не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що згідно акту про відмову від проходження медичного огляду №12250 від 17.10.2024, який складений ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився від проходження військово-лікарської комісії, який також містить пояснення останнього, відповідно до яких ОСОБА_3 відмовився від проходження комісії тому, що хоче пройти за місцем реєстрації і не має при собі документів про хворобу, щоб їх надати. Згідно акту, ОСОБА_3 доведено вимоги ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», вимоги Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів про те, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного ТЦК та СП. З вказаним актом ОСОБА_3 ознайомлений.

Також слідчим суддею встановлено, що згідно Акту №12308 щодо відмови військовозобов`язаного від підпису у військовому квитку та інших документах, який складений представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 18.10.2024, під час зарахування військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу військової частини відмовився підписувати військовий квиток серії НОМЕР_3 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, сам факт відмови ОСОБА_3 від підпису у військовому квитку та факт відмови останнього від проходження ВЛК не спростовує того факту, що останній являється мобілізованим до Збройних Сил України, а саме до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ТЦК або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вказану вище норму та аналізу поданих до суду письмових доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що станом на 17.10.2024 року для ОСОБА_3 розпочався процес призову на військову службу, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, ОСОБА_3 , не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, не є особою, яка утримується під вартою, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Також за наслідками розгляду скарги, факт незаконного утримання ОСОБА_3 під вартою у військовій частині НОМЕР_1 не знайшов свого підтвердження.

Як вбачається із змісту скарги та долучених до справи письмових доказів, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_3 із діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією.

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

Суд констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст.65 Конституції України, а відтак не є незаконним утриманням особи.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_3 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , щодо незаконного затримання в порядку ст.206 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено

30 жовтня 2024 року об 16 год. 00 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1