15.08.2024
Справа № 642/3646/24
УХВАЛА
15 серпня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
заявника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову від 24.07.24р. слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Полтава ОСОБА_4 про відмову в визнанні потерпілим
в с т а н о в и в:
В судовому засіданні заявник доводи скарги підтримав посилаючись на підстави в ній викладені.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились.
Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
24 липня 2024 року слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю доведеності спричинення йому істотної шкоди.
Вказану постанову заявник отримав 09.08.24р.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.
Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що в кримінальному провадженні не встановлено факту завдання ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням матеріальної або моральної шкоди, що унеможливлює визнання його потерпілим.
При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_3 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.
Посилання у постанові на положення кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнювати з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Водночас, слідчим, в порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише коротким викладом відомостей щодо руху досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, посилання на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві останньої про залучення у якості потерпілого, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, останнім у постанові не наведено, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, постанова підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_3 в цій частині задоволенню.
Інші вимоги скарги задоволенню не підлягають оскільки:
у постанові від 01.12.2022р. у справі №522/7836/21 (провадження №51-2328км22) Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду констатував той факт, що слідчий суддя під час здійснення судового контролю може скасовувати постанови слідчого/прокурора та зобов`язувати вчиняти певні дії передбачені КПК України, однак при цьому не повинен втручатися в процесуальну діяльність слідчого.
Виходячи з цього, слідчий суддя, на етапі проведення досудового розслідування, не виконує функції слідчого у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та позбавлений повноважень надати вказівку слідчому щодо прийняття конкретного за змістом процесуального рішення, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
З огляду на викладене скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 26, 55, 303, 304,306, 309 КПК України -
У Х В А Л И В:
Поновити заявнику строк на звернення до суду зі скаргою.
Скаргу задовольнити частково.
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1