ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю представника скаржника-адвоката ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Фастові Київської області скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи щодо неповернення майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває зазначена скарга, відповідно до якої адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_5 просить слідчого суддю зобов`язати уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000407 від 23.03.2022 повернути автомобіль «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 25.05.2023 ОСОБА_5 .

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в провадженні Фастівського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000407 від 23.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за підозрою ОСОБА_6 , де ОСОБА_5 визнано потерпілою. Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.02.2022 Асфар Моххамед рухався на своєму автомобілі «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений на блок-пості «Фастівець» Фастівського району. В подальшому, під час перевірки документів ОСОБА_7 , було здійснено декілька пострілів в бік потерпілого, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 , від отриманих травм, 03.03.2022 помер в Фастівській БЛІЛ.

За клопотанням слідчого Фастівського РУП, ухвалою слідчого судді від 16.05.2022 відмовлено у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому, 26.05.2023 представник потерпілої ОСОБА_5 зверталася до сторони обвинувачення з клопотанням про повернення майна, але 02.06.2023 отримала письмову відповідь про відмову в поверненні автомобіля.

Представники скаржника адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, надав відповідні пояснення в обґрунтування вимог скарги. З технічних причин, фіксування судового засідання припинилось, проте була подана заява про проведення судового засідання без участі представника скаржника та підтримана позиція щодо задоволення скарги.

Прокурор в судовому засіданні, з технічних причин не встиг висловити позицію щодо скарги, проте подав заяву в якій просив в задоволенні скарги відмовити, а також Фастівське РУП надали для огляду матеріали кримінального провадження.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, оглянувши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає зокрема у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000407 від 23.03.2022.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000407 від 23.03.2022 вбачається, що 12 травня 2022 року ст. слідчим Фастівського РУП винесене повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка не була вручена підозрюваному, але передана його дружині ОСОБА_5

Дружину загиблого ОСОБА_8 ОСОБА_5 визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 16 травня 2022 року у задоволенні клопотання слідчого Фастівського РУП про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , було відмовлено.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160,166, 170,174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффіпроти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.03.2023 автомобіль «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 (а.с.7).

Натомість матеріали скарги містять Лист-відповідь Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 02.06.2023, на адвокатський запит, в якому зазначено, що вказаний вище автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000407 від 23.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. У зв`язку із тим, що досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 зупинено, усі необхідні слідчі дії наразі проводити не допускається згідно вимог КПК України. Водночас, речовий доказ автомобіль «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 буде предметом дослідження в суді. Зазначений автомобіль буде повернуто законному власнику вироком або ухвалою суду за результатом судового розгляду кримінального провадження (а.с.6).

Крім цього, представниками органу досудового розслідування на час розгляду скарги слідчому судді не надано відомостей та документів, в яких наводилися б підстави для подальшого утримання майна, що належить потерпілій та його необхідність, як такого, що має значення для подальшого досудового розслідування.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння потерпілою ОСОБА_5 , яка є власником автомобіля, належним їй майном.

За вказаних обставин, позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність слідчого (прокурора), яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час огляду місця події, яке необхідно усунути шляхом зобов`язання останнього повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 4 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 169,170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи щодо неповернення майна - задовольнити.

Визнати бездіяльність слідчого (прокурора), яка полягає у неповерненні вилученого у кримінальному провадженні №0000407 від 23.03.2022 автомобіля «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000407 від 23.03.2022 повернути автомобіль «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1