ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 751/8220/23

провадження № 51-2685км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002672,

за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2023 року ОСОБА_7 засуджено:

за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців;

за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Також указаним вироком вирішено долю речових доказів та витрат у провадженні.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 21 березня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2023 року - без змін.

Як установив суд, наприкінці липня 2023 року, точної дати слідством не встановлено, у ОСОБА_7 та не встановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману грошовими коштами громадян похилого віку, які мешкають на території м. Чернігова.

Так, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, 19 липня 2023 року о 18:43 не встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , зателефонувала ОСОБА_8 і, назвавшись лікарем обласної лікарні, повідомила, що її племінниця перебуває в лікарні після автомобільної аварії та потребує негайного лікування, для чого ОСОБА_8 має передати грошові кошти в сумі 20 000 грн через представника, який прийде до її квартири. Того ж дня о 19:21 ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом обману отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 4000 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з не встановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, незаконно, шляхом обману потерпілої ОСОБА_8 заволоділи належними їй грошовими коштами в сумі 4000 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи злочинну діяльність, 23 липня 2023 року об 11:00 не встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , здійснила дзвінок на стаціонарний телефон ОСОБА_9 і повідомила, що її дочка перебуває в лікарні після автомобільної аварії та потребує негайного лікування, для чого ОСОБА_9 необхідно передати всі наявні грошові кошти через заступника лікаря, який прийде до її квартири. Того ж дня близько 11:55 ОСОБА_7 прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом обману отримав від ОСОБА_9 грошові кошти 24 000 грн та 2 500 євро, яка станом на 23 липня 2023 року відповідно до інформації Національного банку України в еквіваленті національної валюти України становила 102 462 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з не встановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, незаконно, шляхом обману потерпілої ОСОБА_9 заволоділи належними їй грошовими коштами загальною сумою 126 462 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.

Далі, продовжуючи злочинну діяльність, 03 серпня 2023 року близько 15:10, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, не встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , зателефонувала на стаціонарний телефон ОСОБА_10 і повідомила, що її син перебуває в лікарні після автомобільної аварії та потребує негайного лікування, для чого їй необхідно передати грошові кошти в сумі

20 000 дол. США через представника, який прийде до її квартири. Цього ж дня близько 15:25 ОСОБА_7 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, прибув за адресою: АДРЕСА_4 , де намагався шляхом обману отримати від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 3000 грн, однак не довів до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, з причин, що не залежали від його волі, оскільки додому повернувся син потерпілої.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи захисника

Не погодившись з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року, захисник звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій ставить вимогу про скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновок апеляційного суду щодо наявності в ОСОБА_7 корисливого мотиву та мети за епізодом заволодіння коштами ОСОБА_9 уважає необґрунтованим і таким, що не підкріплений посиланням на докази.

Також адвокат не погоджується з висновком про наявність прямого умислу на вчинення шахрайства. При цьому вказує, що, перевіряючи такі доводи, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні неправильно відтворив показання свідка ОСОБА_11 .

Заперечує висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності в ОСОБА_7 попередньої домовленості з іншими особами на вчинення шахрайських дій. Вважає, що такого висновку суд дійшов, не врахувавши тієї обставини, що волевиявлення потерпілих передати гроші формувалося не ОСОБА_7 , й останній не вчиняв свідомих дій, щоби ввести потерпілих в оману.

Крім того, захисник стверджує про порушення права ОСОБА_7 на захист. На його переконання, про порушення такого права особи підтверджують показання свідка ОСОБА_12 , які не врахував суд, а також допит ОСОБА_7 біля магазину «Еко маркет», що відбувся без роз`яснення останньому права зберігати мовчання та інших прав як затриманому за підозрою у вчиненні злочину, у тому числі права мати захисника на першу вимогу.

Також захисник наголошує, що, порушуючи приписи ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), апеляційний суд під час винесення ухвали врахував показання потерпілої ОСОБА_10 , які суд безпосередньо не сприймав, адже потерпіла в суді показань не давала.

У касаційній скарзі захисник зазначає, що суди попередніх інстанції, не дотримуючись приписів кримінального процесуального закону, оголосили лише вступні та резолютивні частини ухвалених рішень. При цьому вказує, що, порушуючи приписи ч. 15 ст. 615 і ч. 6 ст. 367 КПК, повні тексти судових рішень ОСОБА_7 не вручили. За його твердженням, в оскарженому рішенні не наведено належних мотивів щодо висновку про відсутність підстав до скасування судового рішення через невручення обвинуваченому копії вироку в день проголошення. Наголошує, що внесення вироку до системи документообігу «Д-3» 26 грудня 2023 року не є тотожним врученню цього вироку ОСОБА_7 . На його переконання, висновок апеляційного суду в цій частині суперечить практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду, а саме постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 519/41/20 (провадження № 51-5036км20).

Також стверджує, що апеляційний суд не навів мотивів відхилення доводів про порушення принципу рівності сторін під час встановлення попередньої домовленості ОСОБА_7 з іншими особами, яка, як вважає захисник, убачалася з виступу прокурора в судових дебатах.

Позиції учасників судового провадження

У засіданні суду касаційної інстанції прокурор заперечив стосовно задоволення касаційної скарги і надав відповідні пояснення.

Захисник ОСОБА_6 та засуджений підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити.

Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як установлено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, тобто законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У статті 419 КПК визначено, що в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, а кримінальне провадження переглянув у межах апеляційних скарг засудженого та його захисника відповідно до приписів ст. 404 КПК і в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу.

Ухвалюючи обвинувальний вирок у провадженні, місцевий суд свої висновки зробив з огляду на оцінку показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , письмових доказів та документів, долучених до матеріалів провадження. Сукупність досліджених доказів суд першої інстанції визнав достатньою для доведення винуватості ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, у незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, а його дії кваліфікував за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК.

Місцевий суд уважав необґрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності в ОСОБА_7 будь-якого умислу на вчинення шахрайських дій стосовно потерпілих та спростував їх, посилаючись на протокол огляду мобільного телефону від 04 серпня 2023 року, згідно з яким у ході огляду було виявлено ряд фотознімків та відеозаписів із грошовими коштами, листування в месенджері «Телеграм» з абонентом DI, протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 08 серпня 2023 року, показання свідків. Також відхилив доводи про вчинення злочинів під тиском погроз.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи, викладені в апеляційних скаргах, виходив з того, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення є прямий умисел (особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі й бажає спричинити таку шкоду). Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив та корислива мета.

Хоча ОСОБА_7 категорично заперечував свою винуватість і вказував на те, що за епізодом з ОСОБА_8 був переконаний, що виконує роботу кур`єра, а за епізодами з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяв під впливом погрози і примусу, однак наявні розбіжності й суперечності в наданих ОСОБА_7 показаннях та доводах апеляційних скарг сформували в суду обґрунтоване переконання в неправдивості цих відомостей, з огляду на що суд апеляційної інстанції оцінив їх як такі, що надані з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 , на яку послався суд апеляційної інстанції, 19 липня 2023 року їй по телефону невідома особа повідомила про те, що її племінниця потрапила в лікарню і терміново потрібні гроші на лікування, через 20 хв до неї приїхав молодий чоловік, якому вона передала 4000 грн. Пізніше вона зателефонувала племінниці та дізналася, що з нею все добре.

Пізніше за пред`явленими фотознімками потерпіла упізнала ОСОБА_7 як чоловіка, якому передала грошові кошти.

У судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив, що адресу потерпілої йому повідомила не встановлена слідством особа, він мав приїхати за визначеною особою адресою та забрати документи з грошима. При цьому обвинувачений мав назватися ОСОБА_15 . З наведеної інформації суд установив, що ОСОБА_7 чітко усвідомлював той факт, що здійснює обман потерпілої, а отримуючи від неї грошові кошти й перерахувавши їх, розумів, що заволодів коштами потерпілої шахрайським шляхом, а не виконував кур`єрську доставку, у чому намагався переконати суд. Половину коштів, якими заволодів, ОСОБА_7 перерахував особі, яка не була встановлена, і наведене слугувало підґрунтям для висновку, що дії ОСОБА_7 не були пов`язані з кур`єрською роботою.

За другим епізодом з показань свідка ОСОБА_13 суди встановили, що потерпіла ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , повідомила своєму онуку ОСОБА_13 про заволодіння її коштами незаконним шляхом. ОСОБА_9 зателефонували та сказали, що її дочка перебуває в лікарні у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, тому потрібні гроші на лікування та перевезення до м. Києва. Особа, яка телефонувала, назвалася головним лікарем, дізналася адресу, код замка дверей та повідомила, що за грошима прийде заступник. Коли прибула невідома особа і назвалася заступником головного лікаря, вона віддала кошти в розмірі близько 4000 Євро та 28 000 грн. При цьому ОСОБА_9 написала розписку, текст якої диктували по телефону. На прохання ОСОБА_9 , особа, яка забрала кошти, залишила їй на хліб 500 грн. Потім бабуся пішла до сусідки, остання зателефонувала свідку ОСОБА_13 та повідомила, що його мати (дочка бабусі) перебуває в лікарні. Згодом він прибув за адресою проживання бабусі, дізнався про те, що трапилося, і викликав поліцію.

З рапорту інспектора-чергового Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, на який послався суд, убачається, що 23 липня 2023 року о 14:06 від ОСОБА_13 надійшло повідомлення про те, що близько години тому до його бабусі ОСОБА_9 прийшов невідомий і шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, перед цим телефонували та повідомили, що родич у біді.

У цей же день було прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, що мало місце у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Далі, подальшому, за пред`явленими фотознімками потерпіла ОСОБА_9 упізнала ОСОБА_7 як особу, яка приходила до неї у квартиру та заволоділа грошовими коштами під приводом того, що її дочка потрапила в лікарню після дорожньо-транспортної пригоди і потребує грошових коштів на лікування.

Той факт, що ОСОБА_7 залишив потерпілій ОСОБА_9 500 грн, після того як вона вказала, що віддає йому останні гроші, суди обґрунтовано не вважали таким, що виправдовує обвинуваченого та не свідчить про відсутність мети заволодіти коштами потерпілої, яка сприймала його за заступника головного лікаря.

За епізодом з потерпілою ОСОБА_10 , з огляду на показання її сина - свідка ОСОБА_11 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 серпня 2023 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала засудженого, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 серпня 2023 року, суди встановили, що 03 серпня 2023 року ОСОБА_7 намагався шахрайським шляхом заволодіти її грошовими коштами, однак не вчинив цього з причини, що не залежали від його волі.

Допитаний як свідок ОСОБА_11 повідомив обставини їх з ОСОБА_7 зустрічі, про те, що намагався його затримати, однак той, скориставшись тим, що свідок відволікся для допомоги матері, втік.

Суд обґрунтовано вважав, що обман шахрай використовує з метою навіяти

в потерпілого упевненість у корисливості чи обов`язковості передачі йому майна чи права на нього. Неодмінною ознакою є вольова (зовні добровільна, але зумовлена протиправним впливом та оманою) передача потерпілим майна чи права на таке майно.

Не встановлена слідством особа телефонувала потерпілим, переконувала їх у тому, що близька їм людина перебуває в небезпеці та для її врятування необхідні грошові кошти. У свою чергу, діючи відповідно до розподіленої йому ролі, ОСОБА_7 , називаючись не своїм іменем, заступником головного лікаря, підкріплював переконання потерпілих, які є особами похилого віку, у тому, що вони надають допомогу родичу. Потерпілі були впевнені, що діють правильно, і передавали грошові кошти під впливом обману.

ОСОБА_7 чітко усвідомлював, що вчиняє кримінальне правопорушення, грошові кошти він не мав доставити в м. Київ, як він про це вказував. Після отримання коштів ОСОБА_7 . порівну ділив їх з особою, яка не була встановлена органом досудового розслідування. Наведене суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав таким, що свідчить про попередню змову та прямий умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілих шахрайським шляхом, а саме шляхом обману потерпілих похилого віку під приводом того, що близькі їм особи потрапили до лікарні та потребують грошових коштів на лікування. Та обставина, що після кожного епізоду шахрайських дій ОСОБА_7 залишав собі частину грошових коштів, переконливо свідчить про наявність корисливої мети та мотиву в діях останнього.

Крім того, апеляційний суд відкинув посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 не знав, що обманює потерпілих, і не мав корисливого мотиву. Суд виходив з того, що потерпілі передавали обвинуваченому грошові кошти у відкритому вигляді, не в конверті для передачі третій особі; невстановлена особа контролювала розмір переданої потерпілими суми, з якою ОСОБА_7 надсилав фото кількості отриманих коштів та перелічував їх. По епізоду з потерпілою ОСОБА_8 . ОСОБА_7 отримав половину суми, при цьому не використовував власної банківської картки, за якою його легко було б ідентифікувати. З невстановленою особою обговорювали плани на майбутні шахрайства в м. Житомирі, про що свідчать знайдене в телефоні листування, відшкодування витрат на таксі.

Невстановлена особа, яка телефонувала потерпілим похилого віку, була обізнана про адреси їх місця проживання, сімейний стан, повідомляла інформацію про потрапляння родичів потерплих у лікарню і вимагала певну суму коштів, після чого за місцем проживання потерпілих направляла обвинуваченого, який на таксі, зупинившись неподалік місця проживання потерпілих, щоб не бути поміченим сторонніми особами, а також викритим таксистом, приходив до потерпілих і забирав гроші, видаючи себе за іншу особу, після одержання коштів від потерпілих передавав певну частку не встановленій досудовим розслідуванням особі.

Співучастю в злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися в будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

З матеріалів справи, наявних повідомлень та листування між ОСОБА_7 і не встановленою досудовим розслідуванням особою, збережених скриншотів листування та фотозображень у галереї мобільного пристрою вбачається, що спілкування відбувалося на рівні попередніх домовленостей, кожен виконував відведену йому роль, а ОСОБА_7 чітко усвідомлював поставлені перед ним завдання щодо отримання грошових коштів від потерпілих та поповнення вказаних співучасником карткових рахунків.

Усупереч доводам захисника, про те, що ОСОБА_7 не вчиняв свідомих дій, щоби ввести потерпілих в обману, а волевиявлення передати грошові кошти стороннім особам формувалося без участі ОСОБА_7 , установлені судом фактичні обставини переконливо свідчать, що ОСОБА_7 чітко та послідовно виконував покладені на нього обов`язки з метою реалізації спільного умислу. Він мав переконати людей похилого віку, що він є іншою особою (представлявся не своїм іменем, називався іншою особою), запевнити, що передані потерпілими кошти будуть передані на лікування близьких потерпілим осіб. ОСОБА_7 діяв за чітким сценарієм, послідовно, чітко знав про наслідки своїх дій, приховував сліди вчинених діянь, що спонукало його вийти з таксі в одному місці, а потім йти далі пішки для того, щоб таксист в подальшому не зміг повідомити місце його перебування, не використовував власної банківської картки, за якою його легко було б ідентифікувати.

Зі змісту протоколу огляду речей від 04 серпня 2023 року, де предметом огляду був мобільний телефон «iPhone7 Plus» у корпусі червоного кольору з пошкодженим екраном, IMEI НОМЕР_1 , із сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 , який був вилучений під час затримання ОСОБА_7 , установлено, що на вказаному пристрої наявний скриншот з месенджера «Телеграм», а саме фрагмент листування з абонентом DI 19 липня 2023 року, з якого вбачається, що невстановлений абонент цікавиться, чи дійсно грошові кошти були в гривнях, на що ОСОБА_7 ствердно повідомив, також йдеться про суму, яку обвинувачений має перерахувати на картку вказаного абонента, зазначено номер картки. При цьому в телефоні не виявлено ні скриншотів, ні збереженого листування з указаним абонентом, у яких би містилися погрози ОСОБА_7 особисто чи його близьким та рідним. Навпаки, з наявних повідомлень, збережених скриншотів і фотозображень у галереї мобільного пристрою вбачається, що спілкування відбувалося на рівні попередніх домовленостей, кожен виконував відведену йому роль, а обвинувачений чітко усвідомлював поставлені перед ним завдання щодо отримання грошових коштів від потерпілих та поповнення вказаних карткових рахунків.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 висловлювалися погрози, суд не встановив. При цьому апеляційний суд указав, що фотознімок за 23 липня 2023 року підтверджує той факт, що потерпіла ОСОБА_9 передала обвинуваченому грошові кошти в іноземній валюті. А з наявного у телефоні листування вбачається, що під час здійснення незаконної діяльності особи змінювали сім-картки перед кожним епізодом злочинної діяльності, продовжити яку планували в м. Житомирі, однак перед від`їздом вирішили «попрацювати ще один раз по місту», для чого придбали нову сім-картку та перебували на постійному зв`язку. 03 серпня 2023 року дії відбувалися всупереч плану, оскільки до квартири прийшов син потерпілої і намагався затримати ОСОБА_7 , про що останній емоційно розповідав у листуванні, виявленому під час огляду мобільного телефону. При цьому грошові кошти за послуги таксі ОСОБА_7 мав скинути на картку саме невстановлений абонент DI, що в сукупності з іншими встановленими обставинами повністю спростовує версію сторони захисту, про те, що ОСОБА_7 вважав, що працює кур`єром, їздив забирати гроші в потерпілих під погрозою.

Доказування суб`єктивної сторони злочину досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

За встановленими судами обставинами відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_7 не мав умислу, мотиву чи мети, наведені вище висновки апеляційного суду переконливо свідчать про наявність таких, а сукупність досліджених судом першої інстанції доказів, доводить те, що ОСОБА_7 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, і його вина у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Доводи захисника щодо неправильної оцінки та спотворене відображення показань свідка ОСОБА_11 суд перевіряє з огляду на приписи ст. 433 КПК, за змістом яких оцінка доказів перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції. При цьому, порівнявши зміст показань, зафіксованихна звукозаписі судового засідання, із тими, що текстуально відображені у вироку та ухвалі (які, на думку сторони захисту, є неправильними), колегія суддів установила, що сутнісна складова показань указаного свідка передана з достатньою повнотою, у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, їм надано належну оцінку за правилами ст. 94 КПК. Неточності, на які посилається сторона захисту, не є вагомими та суттєвими, тобто такими, що могли би вплинути на висновок апеляційного суду про наявність прямого умислу та корисливого мотиву і мети, і на правильність рішення апеляційного суду не вплинули.

Суд апеляційної інстанції належно перевірив доводи сторони захисту щодо порушення місцевим судом порядку проголошення та вручення обвинуваченому копії судового рішення та погодився з твердженням в апеляційних скаргах у частині невручення обвинуваченому копії вироку в день проголошення його резолютивної частини. Однак, враховуючи завантаженість місцевих судів справами різних категорій через брак суддів та перевантаження одного судді, за умови виконання своїх професійних обов`язків у прикордонному місті та з урахуванням повітряних тривог, що ускладнює роботу та збільшує термін підготовки документів до видачі, обґрунтовано не вважав наведене підставою для скасування вироку.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що вручення копії вироку ОСОБА_7 наступного після його проголошення дня жодним чином не порушило його процесуальних прав та свобод, не позбавило можливості вчасно звернутися з апеляційною скаргою, у результаті чого ні він, ні його захисник не зазнали труднощів чи складнощів у доступі до правосуддя, мали можливість реалізувати гарантовані їм права.

Касаційна скарга також не містить посилань щодо того, яким чином указані обставини призвели до істотного порушення прав та свобод ОСОБА_7 , а також вплинули на справедливість провадження та обґрунтованість судового рішення в цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Однак в умовах дії воєнного стану з огляду на приписи ч. 15 ст. 615 КПК, після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно з унесеними до ст. 615 КПК доповненнями, які залишилися поза увагою сторони захисту, вирок, як і раніше, має бути в повному обсязі складений та підписаний суддями до його проголошення. При цьому закон не передбачає складання і внесення до реєстру судових рішень чи видачу сторонам окремого документа з назвою «Вирок (резолютивна частина)», як про це помилково вказують захисник та обвинувачений в апеляційних скаргах.

Наявність у матеріалах провадження розписки ОСОБА_7 про отримання ним 27 грудня 2023 року копії вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2023 року (т. 2, а.с. 94) спростовує твердження сторони захисту про те, що апеляційний суд, відхиляючи доводи в цій частині, ототожнював дату вручення копії судового рішення з датою внесення вироку до системи документообігу «Д-3».

Посилання захисника на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 519/41/20 (провадження № 51-5036км20) не є релевантними в цьому випадку з огляду на те, що зазначене рішення було ухвалене до введення в дію положень ст. 615 КПК в редакції законів від 15 березня 2022 року № 2125-IX

та від 14 квітня 2022 року № 2201-IX. Крім того, зі змісту наведеного захисником рішення вбачається, що ухвалений судом вирок від 27 квітня 2020 року було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 18 травня 2020 року, а оприлюднено - 21 травня 2020 року, однак суд апеляційної інстанції, за наявності посилань прокурора в апеляційній скарзі, на такі порушення місцевого суду уваги не звернув та належної оцінки їм не дав.

Натомість у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 оскаржений в апеляційному порядку вирок до системи документообігу було внесено 26 грудня 2023 року, і до реєстру судових рішень він був відправлений наступного дня, що не залишилося поза увагою апеляційного суду при перевірці доводів скарг сторони захисту.

Що ж стосується доводів захисника про невручення копії ухвали від 21 березня 2024 року, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження міститься розписка ОСОБА_7 про вручення йому копії судового рішення 25 березня 2024 року. При цьому матеріали провадження свідчать, що вступну та резолютивну частини судового рішення було проголошено 21 березня, а оголошення повного тексту ухвали було призначено на 15 годину наступного дня. У той же час матеріали провадження не свідчать, що учасники провадження з`явилися в суд на проголошення повного тексту судового рішення, у касаційній скарзі захисник не вказує, що суд апеляційної інстанції перешкоджав стороні захисту бути присутньою під час проголошення судового рішення.

Також поза увагою апеляційного суду не залишилися доводи сторони захисту про те, що в ході судового розгляду не були допитані потерпілі. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що надання показань у судовому засіданні - це право потерпілих, їх небажання прибувати в судове засідання було взято судом до уваги, який проводив судовий розгляд з урахуванням інших здобутих під час досудового розслідування доказів.

Не знаходять свого підтвердження аргументи захисника про врахування, усупереч приписам ч. 4 ст. 95 КПК показань потерпілої ОСОБА_10 , яка безпосередньо ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не допитувалася. Зміст оскарженого рішення переконливо свідчить, що апеляційний суд в основу свого рішення поклав лише ті докази, які були предметом безпосереднього дослідження в місцевому суді, а також докази, які апеляційний суд повторно дослідив за клопотанням сторони захисту. Посилання суду апеляційної інстанції на протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 серпня 2023 року, за змістом якого ОСОБА_10 просить вжити заходів до невідомої особи, котра шахрайським шляхом намагалася заволодіти її коштами в розмірі 3000 грн, стверджує, що подія сталася 03 серпня 2023 року о 15:20 за адресою: АДРЕСА_4 , а також фактичні дані, отримані судом із протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які були предметом безпосереднього дослідження місцевого суду і відповідають вимогам ст. 240 КПК, сторона захисту безпідставно ототожнює з показаннями потерпілої, оскільки оскаржене судове рішення не містить жодних підстав стверджувати, що в основу оскарженого рішення були покладені фактичні дані, отримані із показань потерпілої.

Також у суді апеляційної інстанції належним чином перевірялися доводи адвоката про порушення права на захист ОСОБА_7 під час обшуку та вилучення мобільного телефону, які суд не вважав обґрунтованими за відсутності в апеляційних скаргах обґрунтованих посилань, у чому саме полягають такі порушення.

Зокрема, апеляційний суд послався на рапорт ДОП СДОП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 03 серпня 2023 року та відеозапис, за змістом яких ОСОБА_7 був затриманий 03 серпня 2023 року біля магазину «Еко маркет» працівниками поліції за отриманим орієнтуванням, як підозрюваний у вчиненні шахрайських дій. Під час затримання ОСОБА_7 представився та розповів про всі три епізоди злочинних дій по відношенню до літніх жінок, у яких він забирав грошові кошти, і про те, що в останньому випадку грошові кошти не вдалося забрати.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, слідчий СВ ЧРУП ГУНП України в Чернігівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_16 , заздалегідь повідомивши про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання, 03 серпня 2023 року з 21:30 до 22:20 (час фактичного затримання о 19:45 03 серпня 2023 року на АДРЕСА_5 ) за адресою: АДРЕСА_6 , у присутності захисника ОСОБА_17 , старшого спеціаліста криміналіста СКЗ СВ ЧРУП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_18 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 208 КПК затримав ОСОБА_7 . Затриманому згідно з ч. 4 ст. 208 КПК повідомлено зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено, що він має право: отримувати медичну допомогу, негайно повідомити близьких родичів, членів сім`ї інших осіб (за вибором) про своє затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 КПК та інші процесуальні права, передбачені КПК, роз`яснено права, передбачені ст. 42 цього Кодексу.

Ознайомившись з підставами затримання та правами і обов`язками ОСОБА_7 пояснень не надавав.

У присутності понятих ОСОБА_19 і ОСОБА_20 було здійснено обшук ОСОБА_7 , під час якого в останнього було відшукано:

1) сумку «Messenger» з логотипом «Kangol» у якій знаходилась в?язка ключів, посвідчення водія на ім?я ОСОБА_7 НОМЕР_3 ; банківська картка «Райффайзен Банк» НОМЕР_4 ; банківська картка «Monobank» НОМЕР_5 ; накопичувальна картка «Все для вдалої рибалки Flagman N? 357253», грошові кошти

в сумі 80 грн (одна купюра номіналом 50 грн - АР1320898; три купюри по 10 грн - ЦЕ5535232; ЮЗ5420115; ЦЗ7531173), які було упаковано до спеціального пакета WAR 1491747;

2)мобільні телефони

а) «Huawei Y5» у корпусі чорного кольору в чохлі червоного кольору, де під чохлом міститься сім-карта ПрАТ «ВФ Україна» із викарбуваним номером НОМЕР_6 та написом 4GLTE, IMEІ НОМЕР_7 і НОМЕР_8 , із пошкодженим екраном (без сім картки);

б) « iPhone7 Plus» у корпусі червоного кольору, IMEI НОМЕР_1 , із пошкодженим екраном із сім картою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 ;

в) «Samsung» моделі SM-G350E у корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_9 та НОМЕР_10 (без сім-карти), які було упаковано до спеціального пакета WAR1153125;

3) паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_7 № НОМЕР_11 упаковано до спеціального пакета WAR1153126;

4) паперовий пакет з одягом, а саме: футболкою білого кольору з принтом персонажа з мультфільму, кепка чорного кольору з логотипом «The North Face», шортами джинсовими синього кольору, кофтою з логотипом «Nike», поміщено до картонної коробки, скріплено пакувальною стрічкою жовто-блакитного кольору з написом Національна поліція України.

Апеляційний суд після повторного дослідження доказів за клопотанням сторони захисту обґрунтовано вказав, що зміст ст. 208 КПК не вимагає присутності адвоката під час безпосереднього затримання особи. Адвокат був викликаний у відділення поліції разом зі спеціалістом, про затримання обвинуваченого було повідомлено його матір ОСОБА_21 , у протоколі затримання записаний її мобільний телефон. Саме в поліції був проведений обшук ОСОБА_7 у присутності понятих, вилучений його одяг картки, телефони, проведено фотографування вилучених речей.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції уважає обґрунтованим висновок апеляційного суду, мотиви якого узгоджуються з правовими позиціями Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, серед яких висновки Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 364/673/18 (провадження № 51-5840км20), від 17 листопада 2021 року у справі № 559/2530/19 (провадження № 51-328км21) та ін.

Крім того, гарантією забезпечення прав особи під час проведення слідчої дії є участь понятих, які були присутні в ході затримання та обшуку, протокол від 03 серпня 2023 року підписаний понятими та іншими учасниками процесуальної дії без зауважень. Сторона захисту перед уповноваженими на проведення досудового розслідування органами чи судом будь-якої інстанції не ставила питання про отримання внаслідок слідчої дії перекручених чи неправдивих відомостей, протиправний вплив на ОСОБА_7 з боку органу досудового розслідування або інших осіб, які були присутні під час її проведення, що призвів до порушення його особистих чи процесуальних прав.

Твердження захисника про порушення прав засудженого ОСОБА_7 на захист у зв`язку з проведенням його допиту під час затримання біля магазину «Еко маркет» без попереднього роз`яснення особі права зберігати мовчання і не свідчити проти себе колегія суддів оцінює, спираючись на приписи ст. 87 КПК, практику Європейського суду з прав людини та усталену практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Дотримання права особи зберігати мовчання, як і право користуватися правовою допомогою захисника, а відповідно, і права бути поінформованим про такі права, є визначальним для оцінки допустимості показань особи.

Згідно зі ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Право зберігати мовчання і привілей від самовикриття передбачені, аби забезпечити підозрюваній особі, яку допитує поліція, можливість зробити вільний вибір: давати їй свідчення чи мовчати (Allan v. the United Kingdom, заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року § 50). Право зберігати мовчання застосовується з моменту, коли підозрюваний допитується поліцією (John Murray v. the United Kingdom, заява № 18731/91, рішення від 08 лютого 1996 року, § 45). Зокрема, особа, яку підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути повідомленою про її право не свідчити проти себе (Ibrahim and Others v. the United Kingdom, заяви № 50541/08, 50571/08, 50573/08 та 40351/09, рішення від 13 вересня 2016 року§ 272).

Відповідно до усталеної практики касаційного суду, закріпленої у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 295/13008/15-к (провадження №51-8420км18), від 02 березня 2021 року у справі № 737/641/17 (провадження

№51-6562км18), від 03 червня 2021 року у справі № 522/18414/19 (провадження

№51-596км21), від 17 січня 2023 року у справі № 648/1543/15-к (провадження

№51-4764км21), Верховний Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій, у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе або права бути представленим захисником. Це пояснюється тим, що право особи давати показання без застосування примусу лежить у самому серці кримінального процесу, тому для оцінки допустимості показань визначальним є дотримання права особи зберігати мовчання і, як гарантія цього права, забезпечення його права бути представленим захисником. Порушення цих прав має або може мати прямий вплив на зміст отриманих показань і, таким чином, такі порушення є релевантним фактором для оцінки допустимості показань.

У доводах захисника в касаційній скарзі безпідставно йдеться про порушення судами попередніх інстанцій правил оцінки свідчень ОСОБА_7 , наданих ним під час фактичного затримання, оскількивідомості, які були повідомлені особою без роз`яснення останньому права зберігати мовчання і не свідчити проти себе, суди не брали до уваги в ході встановлення фактичних обставин справи, які доведено на підставі дослідження і оцінки сукупності інших доказів, де суди виходили з того, що обвинувачений заперечив свою винуватість та висловив власну версію розвитку подій, яку було переконливо спростовано під час судового розгляду на підґрунті належних, достовірних і допустимих доказів.

Місцевий суд відповідно до положень ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК врахував показання ОСОБА_7 , надані суду в ході судового розгляду, який послідовно, як і під час затримання, заперечував свою винуватість, указував, що за першим епізодом обвинувачення вважав, що виконує роботу кур`єра, адже мав приїхати до потерпілої, забрати в неї документи і гроші, відвезти їх у м. Київ. Коли зрозумів, що робота є підозрілою, то відмовився її виконувати, але від особи, яка надавала йому всі відомості та адреси куди треба їхати, отримав погрози в бік його рідних і дівчини, тому він продовжував виконувати поставлені задачі. Наголошував на відсутності корисливої мети. Крім того, працівниками правоохоронних органів було отримано достатню кількість самостійних доказів, які беззаперечно вказували на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, і саме ці докази було покладено в основу обвинувального вироку.

Фактичні дані з відеозапису нагрудної камери працівника правоохоронного органу суд врахував лише в аспекті встановлення обставин фактичного затримання підозрюваного та факту його здійснення уповноваженою особою.

Ураховуючи наведене, Суд дійшов переконання, що за обставин цієї справи немає підстав вважати, що в основу вироку було покладено докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи які-небудь докази, що здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок такого порушення прав та свобод людини.

Колегія суддів відхиляє доводи захисника про залишення поза увагою показань свідка ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні щодо обставин фактичного затримання та вилучення телефону. Показання вказаного свідка відтворені в судовому рішенні з достатньою повнотою і серед інших доказів вони були предметом оцінки суду за правилами ст. 94 КПК. Встановлення судом в належний процесуальний спосіб того факту, що мобільний телефон iPhone7 Plus в корпусі червоного кольору з пошкодженим екраном, IMEI НОМЕР_1 з сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 , був вилучений під час затримання та обшуку ОСОБА_7 , жодним чином не свідчить, що судом були залишені судом поза увагою чи без належної оцінки показання свідка ОСОБА_12 , разом із тим, судом не встановлено обґрунтованих підстав надавати цим показанням перевагу над іншим доказами, оцінювати їх як такі, що спростовують встановлені судом обставини. Засуджений під час здійснення затримання та обшуку був представлений захисником. Будь-яких зауважень чи скарг про те, що під час проведення цих дій, або до початку їх проведення, щодо здійснення психологічного тиску на засудженого з боку працівників поліції, ні відповідний протокол, (підписаний без жодних зауважень підозрюваним, захисником, та іншими учасниками, серед яких і поняті) ні інші матеріали кримінального провадження не містять.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника про залишення поза увагою доводів, викладених в апеляційних скаргах про порушення принципу рівності сторін. На думку захисника, порушення такого принципу вбачається з виступу прокурора в судових дебатах, під час якого сторона обвинувачення не вказувала, з якими обставинами пов`язує домовленість про спільне вчинення злочину та узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця часу, способу вчинення кримінального правопорушення та змісту виконуваних функцій.

Зміст поданих ОСОБА_7 і його захисником апеляційних скарг свідчить про відсутність посилань сторони захисту на такі обставини.

У той же час Суд уважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності дотримання законної процедури, принципу рівності сторін та права обвинуваченої особи на захист під час кримінального провадження. Зокрема, суд зазначив, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і повинна бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Сevat Soysal v. Turkey, заява № 17362/03, рішення від 23 вересня 2014 року, § 64); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.

Стаття 10 КПК забороняє надавати привілеї чи обмеження у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками.

Матеріали провадження, зміст журналів та відеозаписів судового засідання повністю спростовують твердження сторони захисту про порушення місцевим судом принципу рівності сторін.

З відеозапису судового засідання від 25 грудня 2023 року вбачається, що сторонам обвинувачення та захисту була надана можливість повною мірою реалізувати свої права під час судового розгляду, виступити в судових дебатах, кожен учасник виголосив свою позицію з її обґрунтуванням, головуючий, дотримуючись положень ч. 6 ст. 364 КПК, не обмежував тривалості судових дебатів у часі, не зупиняв виступів учасників.

У судових дебатах реалізується право учасників судового провадження на виступ із промовою, в якій промовці оцінюють обставини, установлені під час кримінального провадження, та досліджені докази, обґрунтовують свої висновки з питань, що підлягають вирішенню судом під час постановлення судового рішення, висловлюються з метою повно і обґрунтовано представити перед судом свою процесуальну позицію. Такі промови учасників судового розгляду сприяють доведенню перед судом переконливості відповідних правових позицій та втілюють собою приписи статей 22, 26, 94 КПК, у той же час свій висновок про доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд робить зважаючи на процесуальні позиції в промовах на підставі обґрунтовано з`ясованих обставин, що підтверджені фактичними даними з належних і допустимих процесуальних джерел доказів, оцінених за правилами ст. 94 КПК.

У провадженні щодо ОСОБА_7 суд діяв належним чином із чітким дотриманням установленого кримінальним процесуальним законом порядку.

Безпідставними є твердження захисника про відсутність в оскарженому судовому рішенні мотивів відхилення доводів сторони захисту про недопустимість протоколу огляду речей від 04 серпня 2023 року. З оскарженого рішення вбачається, що зазначений протокол був предметом безпосереднього дослідження в апеляційному суд, який уважав необґрунтованою вимогу сторони захисту визнати вказаний протокол недопустимим доказом, і такий висновок колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним.

За матеріалами провадження цю слідчу дію проведено з дотриманням положень статей 223, 234, 237 КПК 04 серпня 2023 року в період з 07:42 по 09:02 слідчим слідчого відділу ЧРУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_22 у кабінеті слідчого № 202 за адресою: вул. Старобілоуська, 4-А, м. Чернігів. Предметом огляду слідчого був мобільний телефон «iPhone7 Plus» у корпусі червоного кольору з пошкодженим екраном, IMEI НОМЕР_1 , із сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 , який був вилучений під час затримання ОСОБА_7 та поміщений до спеціального пакета WAR 1153125. Протокол складено з дотриманням вимог статей 104-106 КПК, до нього було долучено відповідну фототаблицю.

Спростовуючи доводи сторони захисту про недопустимість указаного протоколу, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що обшук ОСОБА_7 був проведений у присутності понятих, за результатами обшуку вилучені речі було сфотографовано та складено фототаблицю, в подальшому запаковано ці речі в різні пакети, на яких поняті поставили свої підписи. Пакування мобільних телефонів до спецпакета 03 серпня 2023 року не виключає огляду речових доказів слідчим 04 серпня 2023 року, за результатами якого і був складений протокол огляду речей з фототаблицею до нього.

Апеляційний суд надав умотивовані відповіді на всі основні доводи сторони захисту, навів належні аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином обґрунтував свої висновки. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок щодо належного мотивування судового рішення, вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. У змісті вироку та ухвали апеляційного суду наведено достатні мотиви прийнятих судами рішень. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (Salov v. Ukraine, заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти мотивування судами своїх рішень дотримано.

Інші доводи, де захисник відстоює власну версію подій на підставі особистої оцінки доказів на предмет їх достовірності, відмінної від тієї, що надана судами попередніх інстанцій, яка вже була перевірена і спростована під час судового розгляду та апеляційного перегляду, не можуть бути предметом касаційного розгляду за приписами ст. 433 КПК.

Отже, за доводами касаційної скарги захисника неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування оскарженого судового рішення щодо ОСОБА_7 , суд касаційної інстанції не встановив, а тому в Суду відсутні підстави до застосування повноважень, передбачених положеннями ст. 436 КПК у їх взаємозв`язку з приписами ст. 438 цього Кодексу, з огляду на що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним й обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2