Номер провадження: 11-сс/813/1674/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001604, внесеного до ЄРДР 09 вересня 2024 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 09 грудня 2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, з урахуванням характеру інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя, прийшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу сторона захисту подала апеляційну скаргу, в яких вказують на те, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Свої вимоги аргументує наступним:

- стороною обвинувачення не доведено існування жодного із ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а висновки слідчого судді про їх наявність, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. У свою чергу, слідчий суддя, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства в ухвалі фактично процитував зміст клопотання слідчого, не зазначив обставини, на підставі яких він погодився зі слідчим щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не зазначено жодного обґрунтування щодо обставин про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Натомість, ОСОБА_9 раніше не судимий; є студентом 1 курсу Одеського Національного морського університету денної форми навчання «Магістр» за спеціальністю «Право»; зареєстрований та постійно проживає спільно з цивільною дружиною - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьками: матір`ю ОСОБА_12 та батьком ОСОБА_13 , який є особою з інвалідністю 2-ї групи із загальним захворюванням та потребую постійного догляду і допомоги; має постійне джерело доходу, з липня місяця 2021 року працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» на посаді юрисконсульта юридичного відділу, де зарекомендував себе лише з позитивної сторони, порушень дисципліни та дисциплінарних стягнень не мав; має хронічне захворювання: вітіліго, несегментарна форма, яким страждає з 2006 року, та яке з 2015 року прогресує, тому ОСОБА_9 потребує постійного лікування;

- обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя вийшов за межі доводів клопотання, при цьому погіршивши становище підозрюваного, що є підставою для скасування ухвали.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав ухвалу слідчого судді такою, що відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001604 від 09 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 12 жовтня 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, погрозою пошкодження чи знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до клопотання слідчого, у невстановлені досудовим розслідуванням місці, час та спосіб, але не пізніше 03.09.2024 у ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, дізнавшись від мешканця м. Одеси ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про наявність в останнього усних вимог до колишнього пасинка ОСОБА_16 щодо повернення удаваного боргу у розмірі 60 000 доларів США, виник умисел на незаконне збагачення шляхом використання злочинної діяльності як джерела прибутку.

З цією метою ОСОБА_14 способом заробітку обрав діяльність, пов`язану із збиранням особистої та конфіденційної інформації стосовно ОСОБА_16 , створенням компрометуючих ОСОБА_16 та його членів сім`ї відомостей, розповсюдженням їх у мессенджерах, виказанням погроз застосування насильства щодо ОСОБА_16 та членів його сім`ї, а також виказанням останньому вимоги у передачі ОСОБА_15 грошових коштів в еквіваленті 60 000 доларів США.

Усвідомлюючи, що для належного та своєчасного виконання вищевказаного злочинного плану необхідне залучення людських ресурсів, ОСОБА_14 вирішив залучити до його реалізації свого знайомого - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким у подальшому вирішив діяти спільно, за попередньою змовою та з єдиним умислом, а також розподілом функцій кожного, залишивши за собою керівну роль.

Крім того, з метою отримання персональних даних щодо ОСОБА_16 , членів його сім`ї та близьких осіб, ОСОБА_14 залучив до реалізації виконання злочинного плану невстановлених на теперішній час працівників правоохоронних органів Одеської області, від яких отримав відомості з Державних баз даних, реєстрів, інформаційних систем та порталів, доступ до яких обмежений.

Згідно злочинного плану, розробленого ОСОБА_14 , останній взяв на себе функції загального керівництва, комунікації із ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , збору відомостей про ОСОБА_16 та членів його сім`ї.

У свою чергу ОСОБА_9 відведено функцію спостереження за ОСОБА_16 та членами його сім`ї, збирання фото- та відеоматеріалів стосовно ОСОБА_16 , створення компрометуючого контенту стосовно дружини ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , розповсюдження такої інформації у групах та чатах мессенджера Телеграм, здійснення психологічного тиску за допомогою листування у мессенджері Телеграм, та виказання погроз застосування насильства у такому листуванні.

Так, 04.09.2024 о 19:00 у ході зустрічі між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 біля АЗС «Socar» по вул. Люстдорфська дорога, 11а у м. Одесі , останній виказав ОСОБА_16 вимогу у поверненні ОСОБА_15 грошових коштів у розмірі 60000 доларів США.

У ході зустрічі, задля створення у ОСОБА_16 враження, що він дійсно спілкується із працівником правоохоронного органу, ОСОБА_14 продемонстрував надруковану на аркушах паперу інформацію (персональні дані: анкетні та контактні відомості, дані про нерухомість, зареєстровані транспортні засоби, адреси мешкання, засоби зв`язку та сторінки у соціальних мережах) щодо членів сім`ї ОСОБА_16 та інших близьких осіб, серед яких сам ОСОБА_16 , його матір ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , колишня дружина ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_6 , малолітній син ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_11, колишні тесть ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_12 та теща ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_14 з метою передачі ОСОБА_16 грошових коштів, виказав останньому погрозу передачі вищезазначеної конфіденційної інформації членам етнічних злочинних угруповань.

У подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням місці, час та спосіб, але не пізніше 24.09.2024, на виконання раніше розробленого та узгодженого злочинного плану, з метою пригнічення волі ОСОБА_16 та примушування його до передачі грошових коштів, ОСОБА_14 та ОСОБА_23 вирішили застосувати психічний тиск до нього та членів його сім`ї шляхом створення та розповсюдження компрометуючої інформації, виказання погроз застосування насильства щодо ОСОБА_16 та його близьких осіб, пошкодження та знищення майна ОСОБА_16 .

З цією метою, 24.09.2024 о 10:44 ОСОБА_23 на виконання раніше розробленого та узгодженого злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_14 , згідно покладених на нього функцій, зателефонувавши на особистий мобільний номер телефону ОСОБА_17 , повідомив останній її персональні дані, а також дані її батька - ОСОБА_24 та матері - ОСОБА_25 , та виказав погрозу у вигляді прибуття на день народження її батька, для святкувати спільно із ними, та про необхідність повернення ОСОБА_16 позичених грошових коштів.

Одночасно з цим, ОСОБА_23 з метою пригнічення волі ОСОБА_16 , залякування останнього та примушування його до передачі грошових коштів, повідомив ОСОБА_17 про можливість направлення її фотографій з прогулянки у парку із сином, тим самим переконавши останню про спостереження за ОСОБА_16 та членами його сім`ї.

У подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням місці, час та спосіб, але не пізніше 25.09.2024, з метою примушування ОСОБА_16 до передачі грошових коштів, ОСОБА_23 та ОСОБА_14 , на виконання раніше розробленого та узгодженого злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб, розмістили у групі в мессенджері Телеграм « ІНФОРМАЦІЯ_8 » ( ІНФОРМАЦІЯ_9 оголошення про надання ОСОБА_17 інтимних послуг, закріпивши у оголошенні про це її особистий мобільний номер телефону НОМЕР_1 та фотографії, які він отримав з її персонального профілю у вказаному мессенджері, після чого ОСОБА_17 почали надходити повідомлення від сторонніх осіб з пропозицією вступу у інтимні стосунки за грошову винагороду.

Одночасно з цим, ОСОБА_23 та ОСОБА_14 , з метою здійснення психологічно насильства на ОСОБА_16 та членів його сім`ї, та примушуванням його до передачі грошових коштів почали розсилати посилання на зазначене оголошення іншим особам, у тому числі батьку та матері ОСОБА_17 , із зазначенням у коментарях про те, що у ОСОБА_16 проблеми.

Надалі, 25.09.2024 о 23:02, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_23 та ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою групою осіб, надіслали батьку ОСОБА_17 - ОСОБА_24 повідомлення у мессенджері Телеграм, у якому повідомили останньому, із застосуванням ненормативної лексики, що ОСОБА_16 та його дружина винні грошові кошти, та виказали погрозу пошкодження та знищення майна останнього - автомобіля та житлового будинку.

У цей же день, 25.09.2024 о 23:02 ОСОБА_23 та ОСОБА_14 на виконання раніше розробленого та узгодженого злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб, надіславши матері ОСОБА_17 - ОСОБА_25 повідомлення у мессенджері Телеграм із створеним дублікатом аккаунту ОСОБА_17 та її фотографіями у даних контакту, повідомили про надання останньою інтимних послуг з метою збору грошових коштів на подарунок батьку.

У подальшому, 29.09.2024 ОСОБА_23 почав слідкувати за переміщенням ОСОБА_16 , його дружини ОСОБА_17 та малолітнього сина ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та слідкуючи за ними, о 12:30 прибув до парку «Перемоги» у м. Одесі, який знаходиться між вулицями проспект Шевченка, вул. Маршала Говорова та вул. Академічна.

Перебуваючи за вказаною адресою, вчиняючи свої дії конспіративно та з укриттям від оточуючих своїх дійсних намірів, ОСОБА_23 , продовжуючи вести спостереження, використовуючи особистий мобільний телефон здійснив фотофіксацію прогулянки ОСОБА_16 , його дружини ОСОБА_17 , малолітнього сина ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та транспортного засобу останніх -BMW 530E

Після цього, 29.09.2024 о 13:18, продовжуючи протиправні дії, направлені на залякування ОСОБА_16 подальшим застосуванням насильства щодо нього та його близьких родичів, примушуванням останнього до передачі грошових коштів, ОСОБА_23 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_14 , згідно покладених на нього функцій використовуючи у мессенджері Телеграм сторінку, яку він створив із використанням фотографій ОСОБА_17 та її анкетних даних, надіслав останній повідомлення із раніше виконаними фотографіями прогулянки ОСОБА_16 та членів його сім`ї, написавши погрози застосування насильства та знищення майна - автомобіля ОСОБА_16 , неможливості ведення нормального способу життя та вчинення невідомими особами дій щодо завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_17 .

Цього ж дня, о 21:35 продовжуючи протиправні дії, направлені на залякування ОСОБА_16 подальшим застосуванням насильства щодо нього та його близьких родичів, примушуванням останнього до передачі грошових коштів, ОСОБА_23 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_14 , згідно покладених на нього функцій, використовуючи мессенджер Телеграм, надіслав матері ОСОБА_17 - ОСОБА_25 , повідомлення із раніше виконаними фотографіями прогулянки ОСОБА_16 та членів його сім`ї, написавши погрози застосування насильства у вигляді вчинення невідомими особами дій щодо завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_17 , а також зазначив на ведення постійного спостереження за ОСОБА_17 та необхідність сплати ОСОБА_16 позичених грошових коштів

Будучи пригніченим, заляканим діями ОСОБА_23 та ОСОБА_14 , побоюючись за власне життя та життя близьких осіб, ОСОБА_16 вимушено погодився про передачу грошових коштів, про що 08.10.2024 о 13:00 у ході телефонної розмови повідомив ОСОБА_14 .

У подальшому, 11.10.2024 о 12:00 ОСОБА_16 на виконання вимог ОСОБА_14 , зателефонував останньому та повідомив про наявність грошових коштів у розмірі 25000 доларів США. У свою чергу, ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_23 , згідно єдиного злочинного плану, повідомив ОСОБА_16 про необхідність прибуття за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 59 , до готелю «Чорне море», де його буде чекати ОСОБА_15 .

Цього ж дня, о 13:00 ОСОБА_16 , виконуючи вказівки ОСОБА_14 , прибув за вищезазначеною адресою, де його очікував ОСОБА_15 . У ході зустрічі, ОСОБА_16 повідомив про можливість передачі частини грошових коштів у розмірі 25000 доларів США, при отриманні гарантій щодо припинення переслідування його та членів його сім`ї, погроз знищення чи пошкодження майна, та погроз завдання шкоди здоров`ю членам його сім`ї. На вказане ОСОБА_15 відповів ствердно, проте повідомив, що ОСОБА_16 необхідно буде передати ще 35000 доларів США.

Після чого, ОСОБА_16 передав ОСОБА_15 грошові кошти у розмірі 25000 доларів США, а ОСОБА_14 та ОСОБА_9 було затримано працівниками правоохоронних органів.

Оскільки у апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_9 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючим ознаками - вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, погрозою пошкодження чи знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання) , вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, є обґрунтованою.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. На переконання апеляційного суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у підозрюваного стійких соціальних зав`язків (раніше не судимий; зареєстрований та постійно проживає спільно з - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьками: матір`ю ОСОБА_12 та батьком ОСОБА_13 ; з липня місяця 2021 року працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» на посаді юрисконсульта юридичного відділу), однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлений ризик до маловірогідного чи до його виключення. Окрім того, очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у підозрюваного ОСОБА_9 збільшуються можливості для ухилення від органів досудового розслідування та суду;

- на даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває, наразі не зібрані всі докази, які мають суттєве значення для цього кримінального провадження і можуть викривати причетність інших осіб у розслідуваному кримінальному правопорушенні, що свідчить про високу ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на приховування, спотворення чи знищення відомостей, які мають суттєве значення для цього кримінального провадження;

- ураховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд зможе обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто, якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею або отриманими у порядку, визначеному ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України). Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпілий та жоден зі свідків не допитані судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів. За таких умов, достатньо ймовірний ризик впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- обставини та характер вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, свідчить про ймовірний високий рівень підготовки, схильність та здатність підозрюваного приховувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, тому існує висока ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню;

- у Приморському районному суді м. Одеси розглядається обвинувальний акта за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, що свідчить про схильність останнього до протиправної поведінки та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що тримання під вартою не забезпечить належного рівня допомоги, враховуючи хронічне захворювання ОСОБА_9 , є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі "Ухань проти України", заява N 30628/02).

Положеннями статті 11 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та ст. ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Судовою колегією враховується, що надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави та саме держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених.

За ст. 11 Закону України "Про попереднє ув`язнення", медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до пунктів 2.5-2.8 Розділу II Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту за N 212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України N 239/5/104 від 10.02.2012, консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини. Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться медичним персоналом СІЗО до відповідних форм первинної облікової документації. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Усі висновки медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем-фахівцем в обов`язковому порядку вносяться до відповідних форм первинної облікової документації. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Таким чином, під час перебування ОСОБА_9 у місцях тримання під вартою буде забезпечений необхідною кваліфікованою медичної допомоги.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Посилання захисника, на те, що обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя вийшов за межі доводів клопотання, при цьому погіршивши становище підозрюваного, апеляційний суд, вважає голослівними, оскільки спростовуються змістом клопотання, зокрема, прохальною частиною (а.с. 13 т.1). Натомість, слідчий суддя належним чином вмотивувавши рішення, з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001604, внесеного до ЄРДР 09 вересня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4