Справа №639/5100/24
Провадження № 1-в/639/349/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові провадження за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024,

про звільнення від покарання на підставі ст. 74 КК України,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення останнього від покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на те, що він засуджений вищезазначеним вироком за крадіжку на суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого не заперечував.

Уповноважений представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до суду не з`явився, однак направив матеріали особової справи засудженого.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стосовно останнього виконується вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024, що надає Жовтневому районному суду м. Харкова право розглянути подане засудженим клопотання.

Судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024, ОСОБА_4 засуджено, із застосуванням ст. 71 КК України, до 5 років 1 дня позбавлення волі за вчинення 08 липня 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та в умовах воєнного стану. При цьому ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні крадіжки грошових коштів у сумі 2300 грн.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння (у 2022 році), за яке він засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2481 грн (1240,50?2=2481).

Отже діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024, наразі не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого усунута, останній підлягає звільненню від призначеного покарання.

Разом з тим суд не приймає рішення про негайне звільнення ОСОБА_4 з ДУ «Харківський слідчий ізолятор», оскільки, згідно матеріалів його особової справи, вироком Московського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 він також був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. При цьому цим вироком було вирішено запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вказаний вирок наразі не набрав законної сили, адже прокурором на нього було подано апеляційну скаргу, розгляд якої призначений на 12.12.2024 о 11:15.

Отже, подальше тримання ОСОБА_4 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» обумовлене дією відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначеного вищезазначеним вироком Московського районного суду м. Харкова від 28.03.2024.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ст. 74 КК України задовольнити.

На підставі ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024, за ч.4 ст. 185, ст. 71 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1