Справа № 487/1912/24
Провадження № 1-кс/487/4361/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 м. Миколаїв Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000176 від 18.10.2017 за ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка у частці у формі приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , та транспортний засіб Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 р.в., VIN-номер: НОМЕР_2 , з метою подальшого забезпечення збереження майна, для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення із позбавленням права на його відчуження (продажу, дарування тощо).

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 18.10.2017 за підозрою першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч.2 ст.364 КК України.

Прокурором у кримінальному провадженні 17.02.2021 в порядку ч. 1 ст. 278 КПК України (в редакції, яка діяла на час вчинення процесуальної дії) ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, а саме: виданні та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, які спричинили тяжкі наслідки, а також у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке спричинило тяжкі наслідки.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до витягу з автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «НАІС» ОСОБА_4 належить транспортний засіб Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 р.в., VIN-номер: НОМЕР_2 .

У клопотанні слідчий посилається на те, що оскільки діями ОСОБА_4 спричинено шкоду на суму 509 478 грн (згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №9708/19-42 від 24.02.2020) виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виглядів арешту майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

Слідчий не був присутнім в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядалось без повідомлення підозрюваного.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК УКраїни арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 171 КПК України визначені вимоги, які пред`являються до змісту клопотання про арешт майна.

Так, зокрема, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

В частині третій статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів клопотання встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000176 від 18.10.2017 за ч. 2 ст. 366, ч.2 ст.364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст. 139 Конституції України в Автономній Республіці Крим діє Представництво Президента України, статус якого визначається законом України.

Статтею 1 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» передбачено, що Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим (далі - Представництво) є державним органом, утвореним відповідно до Конституції з метою сприяння виконанню в Автономній Республіці Крим повноважень, покладених на Президента України.

Згідно з ч. 2, ст. 2 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» Представництво очолює Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим.

Статтею 3 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» визначено, що у своїй діяльності Представництво керується Конституцією України, цим та іншими законами України, указами і розпорядженнями Президента України та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим (далі - Постійний Представник) здійснює загальне керівництво діяльністю Представництва, несе персональну відповідальність за виконання покладених на Представництво завдань

Статтею 10 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» визначено повноваження Постійного Представника, а саме:

а) виконує доручення Президента України, спрямовані на забезпечення виконання повноважень Президента України як гаранта державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина;

б) бере участь з правом дорадчого голосу у засіданнях Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

в) входить з поданням у Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування в Автономній Республіці Крим у разі прийняття ними нормативно-правових актів, що суперечать Конституції і законам України, указам і розпорядженням Президента України, постановам і розпорядженням Кабінету Міністрів України, іншим актам законодавства України, порушують права і свободи громадян, з вимогою про усунення цих порушень, про що інформує Президента України; таке подання підлягає обов`язковому розгляду у позачерговому порядку; у разі неналежного реагування на подання Постійного Представника щодо незаконності прийнятих нормативно-правових актів Постійний Представник вносить пропозиції про скасування чи зупинення дії таких актів безпосередньо Президентові України;

г) вимагає в разі порушень Конституції та законів України, указів і розпоряджень Президента України, актів Кабінету Міністрів України пояснень від посадових осіб Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівників районних державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності в Автономній Республіці Крим;

д) порушує питання у встановленому законодавством порядку про притягнення до відповідальності посадових осіб, які вчинили правопорушення;

е) відповідно до структури і кошторису витрат на утримання Представництва затверджує положення про його структурні підрозділи та штатний розпис, призначає на посади та звільняє з посад працівників Представництва, визначає їх посадові обов`язки;

є) звітує перед Президентом України про виконання своїх обов`язків, постійно інформує його з питань, що мають загальнодержавне значення;

ж) утворює тимчасові комісії, групи, експертні ради для ефективного виконання завдань, покладених на Представництво;

з) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом, указами і розпорядженнями Президента України.

Статтею 11 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» Постійний Представник має заступників, яких призначає на посаду та звільняє з посади Президент України за поданням Постійного Представника.

Посадові обов`язки заступників Постійного Представника визначаються Постійним Представником.

Згідно з розпорядженням Президента України № 92/2012-рп від 29.05.2012 ОСОБА_4 призначено на посаду першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» Постійний Представник у межах своїх повноважень видає розпорядження, які є обов`язковими для виконання працівниками Представництва.

Відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, обіймаючи вказану посаду ОСОБА_4 постійно здійснював на підставі вимог Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» №1524-III від 02.03.2000 організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції заступника керівника державного органу, який утворено відповідно до Конституції України з метою сприяння виконанню в Автономній Республіці Крим повноважень, покладених на Президента України та є службовою особою.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим» управління майном та матеріально-технічне забезпечення діяльності Представництва здійснюються у порядку, визначеному законодавством, суб`єктом управління об`єктами державної власності - органом, що забезпечує діяльність Президента України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єктами управління державної власності є державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України.

Статтею 4 визначено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності є, крім інших, органи, які забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державне управління справами, затвердженого указом Президента України від 17.12.2002 №1180/2002 Державне управління справами є спеціальним державним органом з матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів.

Згідно з п.п. 15 п. 4 Положення про Державне управління справами Державне управління справами відповідно до покладених на нього завдань відповідно до переданих йому повноважень щодо управління державним майном здійснює, серед іншого контроль за ефективністю використання і збереженням державного майна, закріпленого за підприємствами Державного управління справами, погоджує в установленому порядку питання щодо відчуження (крім випадків, заборонених законодавством) жилих і нежилих будинків та приміщень підприємствами Державного управління справами;

Відповідно до п. 3.6.1 Договору придбання квартир в порядку пайової участі у будівництві № 4803/378-29/0095 від 29.10.2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» та Представництвом Президента України в Автономній Республіці Крим 19.10.2010 вищевказаним Товариством було виділено в натурі частку Представництва у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , розташованої на 8 поверсі, за адресою: АДРЕСА_3 .

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_5 22.11.2013 проведено державну реєстрацію права власності на приміщення вищевказаної квартири, з державною формою власності, за суб`єктом - Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим.

У подальшому 25.11.2013 реєстраційною службою Сімферопольського міського управління юстиції Автономній Республіці Крим було видано свідоцтво про право власності (індексний номер 13379096) на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, а саме: приміщення квартири АДРЕСА_4 та вказана квартира була прийнята на баланс Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим та згідно поданої звітності щодо відомостей про державне нерухоме державне майно, станом на 31.12.2013 обліковувалась під інвентарним номером 01, вартістю 170,7 тисяч гривень на дату інвентаризації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992 приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992 до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992 приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992 встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992 власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Відповідно до п.п. 17, 20, 22, 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію

На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації готує та/або замовляє в бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 N 127 (z 0582-01), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння і відповідно до пункту 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 (z0157-02), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на приватизоване житло орган приватизації або орган з оформлення документів подає до бюро технічної інвентаризації розпорядження органу приватизації (для квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (для жилих приміщень в гуртожитках), технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння та два примірники свідоцтва про право власності на житло.

ОСОБА_4 , перебуваючи, згідно з розпорядженням Президента України № 92/2012-рп від 29.05.2012 на посаді першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, реалізуючи функції заступника керівника державного органу, який утворено відповідно до Конституції України з метою сприяння виконанню в Автономній Республіці Крим повноважень, покладених на Президента України, будучи службовою особою, яка виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, умисно, вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , маючи достатній рівень освіти та досвід роботи щодо практичного виконання завдань і функцій держави, достовірно знаючи, що Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим, згідно вимог чинного законодавства України не здійснює управління майном та не є уповноваженим органом приватизації державного житлового фонду, яке закріплене за ним, з метою ефективної реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди іншою фізичною особою, розробив загальний план вчинення злочину, який передбачав наступне: видача завідомо неправдивого офіційного документа - свідоцтва про право власності на житло - квартири АДРЕСА_4 та надання ОСОБА_6 вказаного завідомо неправдивого офіційного документа, з метою подальшого вилучення майна вказаної квартири з державної форми власності та обернення на її користь, шляхом проведення перереєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.

Так, у не встановленому досудовим розслідуванням місці та не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди іншою фізичною особою, розуміючи, що Представництво не має відповідного розпорядження органу приватизації та відповідного погодження Державного управління справами на відчуження майна, видав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: свідоцтво про право власності на житло - квартири АДРЕСА_4 від 06.03.2014 №16/01-10, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про те, що Держава в особі Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим засвідчує що вищевказана квартира належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_6 , а також що вказане свідоцтво видано згідно з розпорядженням органу приватизації. При цьому, ОСОБА_4 засвідчив вищевказаний завідомо неправдивий офіційний документ гербовою печаткою Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим та згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №126/20 від 28.12.2020 власноручно вчинив свій підпис в графі «Руководитель».

У подальшому, 07.03.2014 точний час досудовим розслідуванням не встановлено, вказаний завідомо неправдивий офіційний документ - свідоцтво про право власності на житло - приміщення квартири АДРЕСА_4 від 06.03.2014 №16/01-10 використано ОСОБА_6 для вилучення вищевказаного майна з державної форми власності та обернення на власну користь шляхом подачі його до реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим.

Таким чином, внаслідок видання ОСОБА_4 завідомо неправдивого офіційного документу, а саме свідоцтва про право власності на житло - квартири АДРЕСА_4 від 06.03.2014 №16/01-10, надання його ОСОБА_6 для використання з метою проведення перереєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим втратило належне йому майно, вартість якого станом на 06.03.2014 становила, згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 9708/19-42 від 24.02.2020 - 509 478 гривень, що в свою чергу спричинило тяжкі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Прокурором у кримінальному провадженні 17.02.2021 в порядку ч. 1 ст. 278 КПК України (в редакції, яка діяла на час вчинення процесуальної дії) ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, а саме: виданні та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, які спричинили тяжкі наслідки, а також у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке спричинило тяжкі наслідки.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «НАІС» ОСОБА_4 належить транспортний засіб Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 р.в., VIN-номер: НОМЕР_2 .

Як на підставу та мету арешту майна слідчий зазначив у клопотанні, посилаючись на п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, використання, перетворення, пересування, передачі тощо. А тому, на думку слідчого, потреби досудового розслідування на цій стадії кримінального провадження виправдовують такій ступінь втручання у права і свободи осіб, яку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов - це заявлена у кримінальному провадженні вимога фізичної або юридичної особи про відшкодування їй матеріальної чи компенсацію моральної шкоди, що завдана безпосередньо кримінальним правопорушенням чи іншим суспільно небезпечним діянням до підозрюваного, обвинуваченого або до особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально-протиправними діяннями підозрюваного, обвинуваченого або суспільно небезпечними діяннями малолітньої, неосудної чи обмежено осудної особи.

Слідчим суддею встановлено, що під час досудового розслідування потерпілим цивільний позов не заявлений, тобто відсутня підстава для накладення арешту на майно з метою забезпечення позову; майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не є речовим доказом, санкції ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, за якими ОСОБА_4 повідомлено про підозру, не передбачають спеціальної конфіскації.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено необхідність арешту майна, про яке йдеться у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі наведеного, у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000176 від 18.10.2017 за ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1