Єдиний унікальний номер 317/4683/24
Провадження № 1-кп/317/426/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003132 від 09.04.2024 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, стрільця-санітара 3 піхотного відділення 2 піхотного взводу 1 піхотної роти Військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця санітара 3 піхотного відділення 2 піхотного взводу 1 піхотної роти Військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, 04.03.2024 самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів Військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та незаконно перебував за межами місця служби до 09.03.2024.

Крім того, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця санітара 3 піхотного відділення 2 піхотного взводу 1 піхотної роти Військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, 16.05.2024 не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу військового госпіталю (Військової частини НОМЕР_2 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , до місця дислокації підрозділів Військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та незаконно перебував за межами місця служби до 04.06.2024.

Допитаний у судовому засіданні 15.10.2024 обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі. За першим епізодом пояснив, що коли він вже повертався у військову частину, його зупинили працівники ДБР. Він перебував у сусідньому селі, військову частину покинув через хворобливий, як на його думку, стан. Потім сам вирішив повернутися до служби та пішов у частину. Мав намір повторно пройти ВЛК, але йому не давали це зробити. Він покинув військову частину 04.03.2024, поїхав із с. Лежине. Повернувся до військової частини десь через 7-8 днів. Дата повернення, яка зазначена в обвинувальному акті вірна 09.03.2024.

За другим епізодом обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що у поточному році перебував у госпіталі. Він вчасно не з`явився до служби, але не пам`ятає чому. Його було направлено у госпіталь із діагнозом «артроз». Це було у травні чи у червні. Повертаючись із лікарні, він не встиг на маршрутку та залишився у м. Запоріжжі, де випивав, гуляв по місту. У червні він повернувся до служби. Його не було десь 7-8 днів, не більше 10. Точно не пам`ятає коли виписався та коли повернувся на службу. У вчиненому розкаюється.

Додатково допитаний у судовому засіданні 01.11.2024 обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він дійсно після виходу з госпіталю випив спиртного та не повернувся до частини. Він згадав, що мав з`явитись 16.05.2024, а з`явився 04.06.2024. У цей день він повертався до військової частини без документів. Заперечень до фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті, він не має. У вчиненому розкаюється. До проходження військової служби він проживав з матір`ю, працював не офіційно.

Оскільки обвинувачений дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважав, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які також не заперечували проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану та нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем служби характеризується посередньо.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд враховує щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_5 , думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, зважаючи на наслідки кримінальних правопорушень, для досягнення цілей покарання, встановлених ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі у визначеному судом розмірі буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Покарання у вигляді позбавлення волі буде мати необхідний і достатній виховний ефект. Застосування такого покарання буде суттєво сприяти внесенню корективів в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, буде сприяти нейтралізуванню негативних настанов, прищепленню поваги до закону.

Визначене судом покарання у достатній мірі забезпечить досягнення цілей, встановлених статтею 50 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2024 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560,00 грн. Даний запобіжний захід надалі був продовжений Запорізьким районним судом Запорізької області.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та нівелюють наявні ризики.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 17.07.2024.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 17.07.2024.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1