Провадження № 1-кп/344/605/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив вбивство через необережність.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 22 червня 2023 року, близько 22 год, ОСОБА_6 спільно зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_7 , рухалися повз будинок АДРЕСА_2 . Проходячи повз магазин «Кант», який знаходиться у вищевказаному будинку, з підвального приміщення на вулицю вийшов ОСОБА_5 , який направився назустріч ОСОБА_6 . Надалі ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_6 та наніс останньому один удар правою рукою в область грудної клітки, при цьому не маючи умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , не передбачаючи можливість настання смерті ОСОБА_6 , хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 впав з прискоренням з висоти власного зросту, вдарившись головою об асфальтне покриття та згідно висновку судово-медичної експерта отримав ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переривчастими крововиливами в м`які тканини голови в потиличній ділянці лінійного перелому потиличної кістки справа з переходом на основу черепа, крововиливом в пірамідку правої скроневої кістки, крововиливами над тверду мозкову оболонку в потиличній ділянці справа, під тверду оболонку у лобно-тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва, переривчастими крововиливами під м`яку мозкову оболонку в ділянках правої потиличної долі по дорзальній поверхні, в ділянках лобно-тім`яно- скроневої доль зліва по дорзально-латеральній поверхні з переходом на поверхню зі сторони основи мозку, з поширенням між борозни головного мозку, в ділянці правої півкулі мозочка по латеро-вентральній поверхні, крововилавами в речовину головного мозку, що перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Одразу після падіння, ОСОБА_6 на декілька хвилин втратив свідомість. Прийшовши до себе з допомогою працівників бригади швидкої допомоги та цивільної дружини ОСОБА_7 добрався до місця свого проживання.

23 червня 2023 року, потерпілого ОСОБА_6 було доставлено до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», з якої в подальшому госпіталізовано КНП «Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради», де 10 липня 2023 року від отриманих тілесних ушкоджень останній помер.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що виходивши з дому побачив потерпілого, який виражався російською мовою та викрикував образливі фрази. Він зробив йому зауваження, а коли той відповів образливо, то ударив його рукою в обличчя. Потерпілий впав на тротуар, але був живий. Викликали КШМД, потерпілого госпіталізували, а вже згодом він помер. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що претензій до обвинуваченого немає, щодо міри покарання поклалася на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.119 КК України як вбивство через необережність.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, думку обвинуваченого , який просив суворо його не карати, а також враховуючи дані про особу винного, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_5 слід призначити основне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 119 КК України, із застосуванням положень ст. 69 Кримінального кодексу України, нижче від найнижчої межі, зазначеної санкції інкримінованої статті, і таке покарання буде достатнім, справедливим, співмірним та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як зазначено у наведеній вище постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі N 750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, зокрема що наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання і такі знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність у потерпілого претензій, а також враховуючи особу обвинуваченого, який повністю визнав вину у скоєному, не працює, на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» та КНП «ПНЦ ІФ ОР» не перебуває; вперше встановлено діагноз 25.07.2016 року «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан абстиненції неускладнений»; знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» 23.04.2023 року, а також з 06.06.2024 по 20.06.2024, з 02.08.2024 року по 16.08.2024 року; його поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення (усвідомив наслідки своєї поведінки, його негативне відношення до скоєного після вчинення злочину, розкаяння у вчиненому).

Також, згідно висновку судово-психіатричного експерта №431/2023 від 28.11.2023 ОСОБА_5 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, виявляє ознаки РПП, внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що згідно МКХ-10 F.10.2. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_5 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Як вбачається з досудової доповіді, дослідження інформації, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, результати оцінки ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 393, ч. 15 ст. 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у вигляді обмеження волі строком на два роки.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази:

-цифровий носій інформації DVD-R диск (постанова від 06.09.2023 року) зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_8