Справа № 740/3196/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/351/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Ніжинським міськрайонним судом, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , зі слів проживаючого по АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 вересня 2024 року, з визначенням розміру застави в сумі 121 120 гривень.

Задовольняючи подання слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, постановити нову, якою клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 задовольнити частково, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Вказує на те, що ОСОБА_8 неофіційно працює на консервному заводі, не має наміру переховуватися від слідства, останніх три роки постійно проживає в АДРЕСА_3 , про що повідомляв слідчому, але той невірно зазначив місце його проживання, що й призвело до того, що виклики слідчого не були отримані підозрюваним і він фактично був позбавлений можливості з`явитись за викликом. При цьому, підозрюваний повідомив слідчому свій номер мобільного телефону, але йо навіть не намагалися викликати.

Таким чином, невірно зазначена слідчим адреса місця проживання підозрюваного призвела до того, що сторона обвинувачення посилається на намагання ОСОБА_8 ухилитися від слідства та суду, що не відповідає дійсності, адже підозрюваний не міг отримати виклик слідчого за адресою, де він не проживає та ніколи не проживав.

У судовому засіданні підозрюваний пояснював, що на одній з ним сходинковій клітці за місцем його дійсного фактичного місця проживання, мешкає працівник Ніжинського РУП ГУНП, який в день його затримання 30 липня 2024 року повідомив йому, що ОСОБА_8 перебуває в розшуку. У зв`язку з отриманим повідомленням ОСОБА_8 зателефонував слідчому з метою отримання інформації щодо оголошення його в розшук та з`ясувати що йому робити, на що отримав відповідь про те, що може робити, що бажає та в цей же день він був затриманий за місцем свого фактичного проживання.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки в силу ст. 89 КК України ОСОБА_8 раніше не судимий, доказів того, що до нього раніше застосовувалися запобіжні заходи та він їх порушував до клопотання стороною обвинувачення до долучалися.

На переконання захисника, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу в повній мірі забезпечить запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та відповідатиме засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканість, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Наголошує на тому, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації підозрюваного, із застосуванням електронного засобу контролю, під наглядом працівників поліції унеможливить переховування підозрюваного, а також факт можливого впливу на свідків або ж іншим чином перешкодити кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, вважає, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного та нівелює поняття застави, оскільки для нього перетворює тримання під вартою на безальтернативний запобіжний захід. В даному випадку слідчий суддя мав всі підстави визначити розмір застави в мінімальному 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила обрати її підзахисному більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , та обставини його вчинення, особу підозрюваного, який має судимість за ч. 1 ст. 309 КК України та перебуває під пробаційним наглядом, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження слідчим відділом Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 травня 2024 року за № 0000394, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 12 травня 2024 року, близько 00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту по вул. Гоголя в м. Ніжин на лавці, поблизу буд. 2-а, скориставшись безпорадним станом потерпілого та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_9 ланцюжок з підвіскою та кросівки, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 14 050,05 грн.

18 червня 2024 року ОСОБА_8 було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду.

Тим більше, що в поясненнях слідчому щодо викрадених у потерпілого речей, ОСОБА_8 вказував, що виявлені у нього речі належать особисто йому. Саме в цих поясненнях підозрюваним була вказана адреса місця проживання: АДРЕСА_4 чи 27 (наявні виправлення), а номер будинку вказаний незрозумілими цифрами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана заява написана власноручно підозрюваним, і в ній не вказано про те, що ОСОБА_8 проживає в квартирі номер 80, як на цьому наполягає сторона захисту, навіть якщо прийняти до уваги, що в цій заяві зазначений номер будинку 130.

З протоколу огляду речей вбачається, що ОСОБА_8 місцем реєстрації вказав адресу: АДРЕСА_2 , однак, не квартира АДРЕСА_5 , як про це вказує сторона захисту.

З рапорту оперуповноваженого ВКП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області слідує, що під час оперативно-розшукових заходів була встановлена особа, яка може бути причетна до крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 , цією особою може бути ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_2 .

Аналіз наявних матеріалів вказує на те, що підозрюваний особисто не міг повідомити дійсну адресу свого проживання, адже в жодному документі номер квартири 80 ним не згадувався. При цьому, він прибув до слідчого для вручення підозри про вчинення кримінального правопорушення 18 червня 2024 року, де в протоколі допиту вказано місцем його проживання АДРЕСА_2 , яка й була встановлена під час проведення оперативно-розшукових заходів, як адреса, за якою мешкає ОСОБА_8 . Саме за цією адресою він викликався та прибув для вручення підозри, саме цей номер квартири ним вказаний особисто при написанні заяви 15 травня 2024.

У подальшому, саме після вручення підозри та усвідомлення того факту, що він є підозрюваним у кримінальному провадженні, ОСОБА_8 перестав прибувати на виклики слідчого, не отримував направлені йому повістки та фактично змінив місце проживання, не повідомивши про це слідчого

Викладені стороною захисту доводи про те, що саме слідчий невірно вказав адресу підозрюваного та здійснював його виклик за місцем, де він ніколи не проживав, не приймаються апеляційним судом до уваги, як безпідставні. Адже саме адреса по АДРЕСА_2 була встановлена, як адреса проживання підозрюваного, номер цієї квартири вказував сам ОСОБА_8 , навіть за умови, що номер будинку слідчим вказаний невірно, саме за цією адресою підозрюваний викликався та прибував до слідчого, але виключно до моменту вручення йому підозри, тобто до того часу поки він не набув статус підозрюваного в рамках даного кримінального провадження.

Жодної згадки про проживання ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_6 , аж до моменту його розшуку та затримання, матеріали кримінального провадження не містять.

Саме така поведінка підозрюваного та встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_8 може ухилитися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнути можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Маючи зареєстроване місце проживання ОСОБА_8 там не проживає, при тому, що аналіз показань допитаних свідків, протоколи яких долучені до матеріалів клопотання, вказують на те, що він не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі, отже, логічним постає питання за який рахунок він винаймає житло, де проживає, з ким, та яким чином забезпечує життєво необхідні потреби.

Такі обставини об`єктивно ставлять під сумнів той факт, що інший біль м`який вид запобіжного заходу зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, як намагається довести сторона захисту.

Більш того, вимагаючи від суду застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, захисник не вказує за якою адресою має бути визначений такий вид запобіжного заходу, кому належить помешкання, в якому підозрюваний має перебувати під час дії визначеного запобіжного заходу, не надано заяви від власників помешкання про те, що вони не заперечують проти того щоб на час дії запобіжного заходу в належному їм житлі проживав ОСОБА_8 , тощо.

Відсутність необхідних документів та інформації унеможливлюють розгляд питання щодо розгляду питання про обрання такого виду запобіжного заходу, адже ні слідчий суддя, ні суд не мають повноважень на встановлення цих обставин.

Крім того, стороною захисту не було надано доказів того, що підозрюваний працює, як про це йдеться в апеляційній скарзі, а також того, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, які б утримували його від неналежної процесуальної поведінки, а також не визначене коло осіб, які б могли забезпечувати підозрюваного життєво необхідними товарами та продуктами, в разі застосування щодо нього такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт.

Отже, колегія суддів погоджується, що існують обґрунтовані підстави вважати, що розуміючи тяжкість можливого покарання, підозрюваний може ухилитися від слідства та суду.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_8 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Усі наведені захисником обставини були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_8 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого умисного кримінального правопорушення, вчиненому в умовах воєнного стану, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, належне обґрунтування доцільності обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання слідчого.

Колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту про те, що визначаючи розмір застави слідчий суддя прийшов до невірного висновку про визначення її суми в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Так, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відомостей про особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з корисливою метою заволодіння чужими майном, при тому, що загальна сума збитків, завданих потерпілому, не є вирішальною при визначенні розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12