Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7600/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/539/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/7600/24 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29.08.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Житомирській області ОСОБА_9 поданого в межах кримінального провадження № 0000085 та накладено арешт на майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке 16.08.2024 виявлене та вилучене під час обшуку офісного приміщення АБ «Соломонюк і партнери» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон у пошкодженому стані (розбитий екран, розламаний та зігнутий корпус) марки «Samsung» S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», на якій наявне маркування « НОМЕР_4 », оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфсел», на якій наявне маркування « НОМЕР_5 »;

- договір про надання правової допомоги №0708 від 07.08.2024 клієнту ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 2 арк., розрахунок гонорару на суму 400000 гривень від 07.08.2024 на 1 арк., копію паспорта громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк., копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_10 на 1 арк., заяву №4389 про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.06.2024 на 2 арк.;

- ноутбук марки «Lenovo» моделі «Ideapad 320-151SK», s/n: НОМЕР_6 та зарядний пристрій до нього.

В задоволенні решти клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання слідчого та накласти арешт на усе майно, зазначене у клопотанні слідчого, а саме: мобільний телефон у пошкодженому стані (розбитий екран, розламаний та зігнутий корпус) марки «Samsung» S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», на якій наявне маркування « НОМЕР_4 », оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфсел», на якій наявне маркування « НОМЕР_5 »; договір про надання правової допомоги № 0708 від 07.08.2024 клієнту ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 2 арк., розрахунок гонорару на суму 400000 гривень від 07.08.2024 на 1 арк., копію паспорта громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк., копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_10 на 1 арк., заяву №4389 про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.06.2024 на 2 арк.; ноутбук марки «Lenovo» моделі «Ideapad 320-151SK», s/n: НОМЕР_6 та зарядний пристрій до нього; грошові кошти 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, 30500 (тридцять тисяч п`ятсот) гривень.

При цьому, зазначає, що санкція ч.3 ст.332 КК України передбачає, зокрема, покарання у виді конфіскації майна. Крім того, однією з підстав для накладення арешту на майно підозрюваного є забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч.2 ст.170 КПК), про що слідчим було наголошено під час судового розгляду та вказано про цю підставу у клопотанні. Наголошує, що судом не взято до уваги, що відповідно до протоколу обшуку від 16.08.2024, ОСОБА_8 добровільно видав «власні кошти 2500 доларів США, 3000 гривень», окрім того, у сумці ОСОБА_8 виявлено грошові кошти у розмірі 27500 грн.. Звертає увагу, що ні у протоколі обшуку, ні у запереченнях до нього жодним учасником слідчої дії, у тому числі ОСОБА_8 не вказано про те, що ці кошти належать будь-якій іншій сторонній особі. Також, слідчим суддею не враховано, що відповідно до чинного цивільно-правового законодавства передані в якості авансу грошові кошти в рамках виконання цивільно-правових зобов`язань стають власністю іншої сторони, до моменту розірвання договору чи визнання його недійсним в судовому порядку. Таким чином, на час вилучення грошових коштів під час обшуку вони належали саме ОСОБА_8 , а отже підлягають арешту як майно, на яке може бути звернена конфіскація майна як вид покарання, з метою їх збереження. Звертає увагу, що відповідно до ч.7 ст.236 КПК, вилучені речі та документи, що не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Тобто до моменту вирішення питання про арешт майна, ОСОБА_8 не мав права розпоряджатися тимчасово вилученими під час обшуку коштами та повертати їх ОСОБА_13 в ході розірвання договору між ними. Таким чином, слідчий суддя помилково врахував угоду від 21.08.2024 про розірвання договору №1508 від 15.08.2024 як доказ перебування вилучених в ході обшуку 2500 доларів США та 3000 грн. у власності ОСОБА_13 . Окрім цього, слідчим суддею не зазначено жодної аргументації причин відмови у накладенні арешту на 27 тис. 500 грн., щодо яких третіми особами не оспорювалось право власності та у судовому засіданні не спростовано право власності ОСОБА_8 на вказані кошти, на які може бути звернено покарання у виді конфіскації майна. Посилаючись на наведене, вважає, що судове рішення в частині відмови в накладенні арешту на грошові кошти у виді 2500 доларів США та 30500 грн. постановлено на підставах, не передбачених чинним кримінальним процесуальним законодавством, та ґрунтується на помилкових висновках, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, заперечення адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

Як убачається з матеріалів судового провадження №296/7600/24 (а.п.1-5), в провадженні СВ Управління СБ України в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000085 від 04.07.2024, за підозрою ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332, ч.5 ст.27 ст.336 КК України.

16.08.2024 у цьому провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у незакінченому замаху на перешкоджання законній діяльності інших військових формувань в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.114-1 КК України, у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, усуненням перешкод, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у пособництві в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ст.336 КК України.

Згідно матеріалів провадження, звертаючись до суду з клопотанням, старший слідчий в ОВС СВ Управління СБ України в Житомирській області ОСОБА_14 просив накласти арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000085 від 04.07.2024 виявлене 16.08.2024 за результатами проведення санкціонованого обшуку офісного приміщення АБ «Соломонюк і партнери» за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами судового розгляду якого слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження №296/7600/24, суд апеляційної інстанції вважає висновки слідчого судді в оскаржуваному рішенні помилковими, з огляду на положення п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до протоколу обшуку від 16.08.2024, підозрюваний ОСОБА_8 добровільно видав «власні кошти 2500 доларів США, 3000 гривень». Крім того, під час обшуку в сумці останнього було виявлено грошові кошти у розмірі 27500 грн. (а.п.70-74). У відповідності до змісту цього протоколу та зауваженнях до нього (а.п.81) адвоката ОСОБА_15 не зазначено, що ці кошти належать будь-якій іншій сторонній особі, зокрема ОСОБА_13 .

Одночасно, у відповідності цивільного законодавства передані в якості авансу грошові кошти в рамках виконання цивільно-правових зобов`язань стають і є власністю іншої сторони, до моменту розірвання відповідного договору чи визнання його недійсним в судовому порядку.

Таким чином, як слушно зазначає прокурор, на час вилучення грошових коштів 16.08.2024 під час обшуку зазначені кошти належали ОСОБА_8 , та відповідно, підлягають арешту, як майно, на котре може бути звернена конфіскація майна (згідно санкції ч.3 ст.332 КК України), як з метою їх збереження.

На думку суду апеляційної інстанції, є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, доводи та підстави накладання арешту на майно викладені в клопотанні слідчого, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Обґрунтованих підстав вважати, що накладення арешту на майно (грошові кошти), в даному випадку, може бути незаконним, на що посилається слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, судом апеляційної інстанції за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження №296/7600/24 та встановлених фактичних обставин кримінального провадження, знаходить слушними апеляційні посилання прокурора на необхідність накладання арешту на все майно, котре виявлене та вилучене під час обшуку офісного приміщення АБ «Соломонюк і партнери» за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, накладення арешту на майно, на думку апеляційного суду в даному випадку жодним чином не порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням апеляційним судом свого рішення, яким клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на все майно, котре 16.08.2024 виявлене та вилучене під час обшуку офісного приміщення АБ «Соломонюк і партнери» за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29.08.2024, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Житомирській області ОСОБА_9 поданого в межах кримінального провадження № 0000085, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Житомирській області підполковника юстиції ОСОБА_9 - задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке 16.08.2024 виявлене та вилучене під час обшуку офісного приміщення АБ «Соломонюк і партнери» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон у пошкодженому стані (розбитий екран, розламаний та зігнутий корпус) марки «Samsung» S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», на якій наявне маркування « НОМЕР_4 », оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфсел», на якій наявне маркування « НОМЕР_5 »;

- договір про надання правової допомоги №0708 від 07.08.2024 клієнту ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 2 арк., розрахунок гонорару на суму 400000 гривень від 07.08.2024 на 1 арк., копію паспорта громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк., копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_10 на 1 арк., заяву №4389 про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.06.2024 на 2 арк.;

- ноутбук марки «Lenovo» моделі «Ideapad 320-151SK», s/n: НОМЕР_6 та зарядний пристрій до нього:

- грошові кошти 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, 30500 (тридцять тисяч п`ятсот) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :