Номер провадження: 11-сс/813/1338/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000508 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та накладено арешт на житловий будинок, дата державної реєстрації: 18.05.2016, загальна площа (кв.м): 124.6, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 та мотоцикл KAWASAKI ZX 1400, 2016 року випуску.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що арешт необхідний з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання та вказане майно визнано речовим доказом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що матеріали клопотання не містять жодних відомостей, що майно про арешт його клопоче сторона обвинувачення, відповідало б ознакам ст. 96-2 КК України.

Окрім того, з матеріалів клопотання вбачається, що мотоцикл сім`я ОСОБА_10 набула 26.05.2016 року - задовго до обставин, викладених у клопотанні прокурором.

Житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, сім`я Крюкова - Руць збудувала, право власності зареєструвала 18.05.2016 року також задовго до обставин, викладених у клопотанні прокурором!

При цьому, ОСОБА_8 вступив на військову службу з 25.02.2022 року.

Окрім того, арештоване майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_11 (відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України), які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005 року.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Одночасно в поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки судове рішення ухвалено без виклику власника майна, про оскаржену ухвалу представник дізнався лише 16 серпня 2024 року після ознайомленням з матеріалами справи.

Згідно ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена 08.08.2024 року без виклику власника майна ОСОБА_8 .

В матеріалах провадження міститься розписка представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 про те, що з матеріалами справи вона ознайомилася 16.08.2024 року (а.с. 137).

Апеляційна скарга була подана до Одеського апеляційного суду 21.08.2024 року.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України, апелянт дотримався 5-ти денного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а тому такий строк поновлення не потребує.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання слідчого та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно матеріалів вбачається, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000508 від 07.07.2023 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що окремими службовими особами центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді заробітної плати військовослужбовців, які не з`являються за місцем постійної дислокації військової частини та не виконують свої службові обов`язки, вжили заходів щодо зарахування до особового складу військової частини ряду осіб.

Так, керівним складом військової частини НОМЕР_1 розроблена та реалізована злочинна схема отримання грошових коштів від підлеглих військовослужбовців, а саме прийняття на військову службу осіб, які отримують у повному обсязі грошове забезпечення, при цьому останні не з`являються на службу.

Зокрема встановлено, що керівництво військової частини НОМЕР_1 , вжило заходів щодо зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 осіб, які не виконують свої функціональні обов`язки.

Поряд з цим, встановлено військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які під час несення служби, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби вступили в злочинну змову з керівництвом військової частини НОМЕР_1 . За вказану протиправну діяльність наведені військовослужбовці віддали свої зарплатні банківські картки в якості відплати за ухилення від військової служби та після цього не з`являлися в пункті постійної дислокації військової частини та не виконували свої службові обов`язки.

Вищевказані військовослужбовці, відповідно до посадових обов`язків повинні забезпечувати виконання завдань за призначенням. В той же час, зазначені військовослужбовці проводять свій час на вільний розсуд не пов`язуючи його з виконанням з обов`язків військової служби при цьому отримуючи грошове забезпечення та інші належні виплати та додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб, причетних до його вчинення.

Так, за вищевикладених обставин в рамках означеного кримінального провадження, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

За результатами аналізу реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_8 має у власності:

1. Житловий будинок, дата державної реєстрації: 18.05.2016, загальна площа (кв.м): 124.6, адреса: АДРЕСА_1 ;

2. Автомобіль LEXUS LX 570, 2010 року випуску, НОМЕР_2 ;

3. Мотоцикл KAWASAKI ZX 1400, 2016 року випуску.

Так, прокурор у клопотанні зазначає, що наразі вирішується питання щодо повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, та у зв`язку із обізнаністю останнього про наявність кримінального провадження він може вжити заходів щодо перереєстрації, продажу, іншого виду фіктивного або дійсного відчуження майнових прав на користь інших осіб з метою уникнення арешту і конфіскації.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що кримінальним правопорушенням спричинено матеріальні збитки державі внаслідок безпідставного нарахування грошових виплат військовослужбовцям, які фактично не виконували свої обов`язки та проводили час служби на власний розсуд на суму більш ніж на 11 мільйонів гривень (сума в ході досудового розслідування зростає з встановленням нових подібних фактів), у зв`язку із чим в кримінальному провадженні будуть готуватись цивільні позови про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, які будуть скеровуватись до суду з обвинувальним актом.

Задовольняючи клопотання прокурора та мотивуючи необхідність накладення арешту на майно, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження та положення статті 170 КПК України, зазначив, що вилучене майно необхідне з метою збереження в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України. Санкція зазначеної статті не передбачає такий вид покарання як конфіскація майна.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно не з`ясував правову підставу для арешту майна, фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин відповідно до клопотання, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим покликанням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості збереження майна та з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання прокурора посилання на статті 170-173 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення.

Крім того, в порушення вимог п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України прокурором в клопотанні не зазначено, а слідчим суддею в ухвалі про накладення арешту на майно не відображено спосіб обтяження майна, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Окрім того, не перевірено твердження власника майна про те, що арештоване майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_11 (відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України), які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005 року.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовільнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000508 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених . 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000508 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4