КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 22.03.2024 №2.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є об`єктивні дані (докази), що підтверджують реальність конкретної події злочину - час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину, проте, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_5 , з якою він звернувся до Офісу Генерального прокурора, факти, викладені у заяві, не свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а викладені обставини свідчать про намагання заявника у позапроцесуальний спосіб, передбачений КПК України, оскаржити рішення та дії службової особи в рамках кримінального провадження, тому, вважаючи, що підстави для прийняття та внесення відомостей по даній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідно зобов`язання уповноважену особу вчинити такі дії, згідно ст. 214 КПК України, відсутні, відмовив у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 __________________________________________

Справа №11-сс/824/5542/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та невмотивованою через необ`єктивне з`ясування обставин та істотне порушення норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, всупереч вимогам Указу Президента України «Про внесення змін до Мережі та кількісного складу суддів місцевих судів» від 18 жовтня 2001 року № 990/2001, Печерський районний суд міста Києва не був утворений у законний спосіб, оскільки ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) Печерського райсуду був присвоєний не після прийняття рішення про його утворення у 2001 році або «реєстрації» у 2002 році, а набагато раніше - у 1995 році, що свідчить про те, що Печерський районний суд не є «новоутвореною» юридичною особою в розумінні п. 2 Указу Президента України від 18 жовтня 2001 року № 990/2001, тобто рішення про утворення Печерського районного суду міста Києва виконано не було.

Крім того, зазначає, що, виходячи з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, територіальне управління ДСА у м. Києві у незаконний спосіб виконує функції органу управління місцевого суду - Печерського районного суду міста Києва, який незаконно підпорядковується органу ДСА, а відтак і діяльність Печерського районного суду міста Києва є незаконною, оскільки управління ним здійснює орган, який не мав і не має на те законних повноважень.

Також вказує й на те, що, всупереч вимогам ст.ст. 6, 124 Конституції України, ст. 24, ч. 5 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Печерський районний суд не має статусу органу державної влади. Отже, функціонування даного місцевого суду є незаконним, а відтак, не заслуговує на довіру розгляд цієї справи суддею, який перебуває на посаді судді даного суду.

Таким чином, вважає, що розгляд та вирішення справи здійснено незаконним (неповноважним) складом суду, що слугує безумовною підставою для скасування рішення в розумінні п. 1 ч. 3 ст. 376 КПК України.

Окрім цього, зазначає, що слідчим суддею порушено (ігноровано) вимоги ст. 25 КПК України, за змістом якої у прокурора відсутні законні підстави для відмови у прийнятті заяви про вчинення кримінального правопорушення та початку досудового розслідування, а відтак, слідчий суддя зобов`язаний застосувати зазначену вище норму процесуального права та ухвалити судове рішення про зобов`язання службової особи правоохоронного органу внести відомості до ЄРДР за заявою заявника.

Також слідчим суддею порушено (ігноровано) вимоги ст. 214 КПК України, оскільки головною підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань є подача (отримання) заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. При цьому на стадії подання заяви про вчинення кримінального правопорушення та внесення відомостей про нього до ЄРДР кримінальний процесуальний закон не вимагає подання доказів вчинення кримінального правопорушення чи навіть посилання на такі докази.

Отже, вважає, що прокурори діяли у свавільний спосіб, відмовивши внести відомості до ЄРДР за заявою заявника ОСОБА_5 .

Крім того, зазначає, що фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) покладається на слідчого, прокурора, а не на заявника.

Більше того, ним у заяві про вчинене кримінальне правопорушення зазначені усі складові, які утворюють склад злочину (кримінального правопорушення), що дає підстави стверджувати про те, що його заява є заявою про кримінальне правопорушення, подання якої передбачає необхідність вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, у строк, передбачений цією нормою закону, тобто внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР протягом 24 годин після подачі цієї заяви. Невнесення таких відомостей до ЄРДР указує на допущену прокурором бездіяльність, яка може бути оскаржена в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таким чином, вважає, що слідчий суддя зобов`язаний був застосувати зазначену вище норму процесуального права та ухвалити судове рішення про зобов`язання службової особи правоохоронного органу внести відомості до ЄРДР за заявою заявника.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що не був присутнім під час розгляду справи, через що не міг вчасно подати апеляційну скаргу, оскільки оскаржувана ухвала надійшла на його електронну адресу тільки 05.08.2024 року.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому, апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка прокурора не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги і клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п'яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що строк пропущений з поважних причин підлягає поновленню.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року була постановлена без участі ОСОБА_5 , а її копію останній отримав 05 серпня 2024 року, при цьому в Єдиному реєстрі судових рішень вона була оприлюднена лише 07 серпня 2024 року, та оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку ОСОБА_5 пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення. Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з наданих матеріалів, на розгляд до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Скарга мотивована тим, що 22 березня 2024 року ОСОБА_5 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою № 2 про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч. 1 ст. 364 КК України - зловживання владою або службовим становищем та ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення. Відомості по вказаній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.

За змістом заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення, суддею Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_7 винесено ухвалу від 12 жовтня 2023 року у справі № 361/6455/22 без прилюдного проголошення, як це передбачено ч. 1 ст. 376 КПК України, а журнал судового засідання від 12 жовтня 2023 року суперечить вимогам п. 4 ч. 1 ст. 108 КПК України та, згідно з цим журналом, на всі процесуальні дії, включаючи виготовлення повного тексту ухвали, суддею витрачено п`ять хвилин часу, що все в сукупності, на думку заявника, свідчить про фіктивність ухвали судді від 12 жовтня 2023 року та вказує на наявність в діях службових/посадових осіб ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України.

Разом з тим, викладені у заяві ОСОБА_5 відомості стосуються його незгоди з постановленим судом рішенням, вказують на його намагання в позапроцесуальний спосіб його оскаржити, є його суб`єктивним судженням стосовно роботи судді та працівників суду, що не входить до складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 366 КК України.

Отже, у заяві ОСОБА_5 відсутні очевидні факти та відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 366 КК України, і які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, заява ОСОБА_5 за своєю суттю не є заявою про вчинення кримінальних правопорушень в розумінні ст. 214 КПК України, а тому невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку зазначає апелянт.

Доводи ОСОБА_5 про те, що положення ст. 214 КПК України зобов`язують внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань всіх заяв, не ґрунтуються на вимогах закону та порушують гарантії кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Також є безпідставними і твердження ОСОБА_5 , що оскаржувану ухвалу постановлено неналежним складом суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, однією з підстав для скасування судових рішень є його ухвалення незаконним складом суду.

Виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, незаконним визнається склад суду, якщо були підстави, які виключали участь судді в розгляді справи; судове рішення підписане суддею, що не брав участі у розгляді справи; порушені правила щодо кількісного складу суддів; у розгляді справи брали участь судді, термін повноважень яких минув.

Наведені ж ОСОБА_5 обставини виходять за межі обсягу тих повноважень, які має суд апеляційної інстанції під час вирішення питання законності складу суду, який постановив оскаржуване рішення.

Про наявність умов, за яких ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, матеріали провадження даних не містять.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 22.03.2024 №2, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3