Справа №705/3766/24
У Х В А Л А

18 вересня 2024 року Уманський міськрайонний суд,Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Умані матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу закінчується 19 вересня 2024 року.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 закінчується строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заявив клопотання про продовження дії даного запобіжного заходу, посилаючись на наявність ризиків зазначених у ст. 177 КПК України. Прокурор вказав, що на даний час існують наступні ризики: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою подальшого ухилення від кримінальної відповідальності, так як ОСОБА_4 усвідомлює, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна; незаконно впливати на свідків, в тому числі понятих та осіб, які надали добровільну згоду на проведення за їх участю слідчих дій,інших учасників кримінального провадження, зокрема осіб, які є, чи можуть бути його спільниками; вчинити інший злочин, так як обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений за вчинення умисного злочину, не має офіційного джерела доходу. При цьому прокурор вказав, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт заперечував.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 заперечувала. Підтримала клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Вказала, що на час розгляду клопотання відсутні ризики на які посилається прокурор. Жоден із ризиків зазначених у клопотанні прокурором не обґрунтовано. ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання. Просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора щодо продовження відносно нього запобіжного заходу заперечував, та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Згідно ч.2 цієї ж статті КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченомуглавою 18цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду від 29.03.2024 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб до 25.05.2024 року включно, з одночасним визначенням розміру застави у межах 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень. При обранні такого запобіжного заходу судом досліджені обставини справи, встановлена наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризиків таких як усвідомлення обвинуваченого в тому, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого до 24.08.2024 року.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 19.09.2024 року.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не буде завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою і може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обгрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або появилися нові ризики, які оправдовують тримання особи під вартою та при наявності обставин, які перешкоджають завершенню судового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 19 вересня 2024 року, прокурором заявлено клопотання про продовження зазначеного запобіжного заходу строком 60 (шістдесят) діб, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1, 2 , 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків, не відпали та не зменшилися.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден і збільш м`яких запобіжних заходів не з може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини наведені в ст. 178 КПК України.

При вирішенні даного клопотання суд бере до уваги, що прокурор, звертаючись з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не довів про наявність достатніх даних про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, а фактично ґрунтується на тяжкості вчиненого злочину та неможливість застосування іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року №14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України»(Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови»§58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти ( «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до положень ч.6 ст.132, ст.184 КПК України на сторону обвинувачення покладено обов`язок доведення обставин, на які вона посилається в питанні застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як свідчить зміст клопотання прокурором належним чином не обґрунтовано неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В обґрунтування вказаного питання прокурор послався лише на перелік ризиків, однак не навів жодних доводів з приводу того чому до обвинуваченого недоцільно застосовувати більш м`які запобіжні заходи.

Тому вирішуючи питання про відмову в задоволенні клопотання прокурора суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

На підставі викладеного, суд вважає клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню.

Проте, суд дійшов висновку можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, беручи до уваги обставини скоєння злочину та те, що останній має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вважається таким, що раніше не судимий, що є, на думку суду, з урахуванням не обґрунтованості поданого прокурором клопотання, підставами для зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Надаючи оцінку вказаному, суд вважає, що запобігти встановленим в даному провадженні ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого можливо не тільки шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу, але й застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, який в тому числі буде пов`язаний із контролем за поведінкою обвинуваченого.

На переконання суду до обвинуваченого ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, які дозволять запобігти ризикам незаконного впливу на свідків, вчинення інших правопорушень, переховування від суду. На думку суду таке обмеження свободи обвинуваченого забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою кримінального правопорушення, існування ризиків передбаченихст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту при фактичних обставинах цієї справи та повідомленої ОСОБА_4 підозри, особи обвинуваченого, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінніКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк дозволить досягти мети застосування запобіжних заходів, визначеної у ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд вважає можливим змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу на нічний домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбаченихст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволення клопотання прокурора Уманської окружної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби на два місяці, з покладенням відповідно до ст. 194 КПК України обов`язків: заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора чи суду з 22.00 до 06.00; прибувати за кожною вимогою прокурора чи суду, утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні, тобто з18 вересня 2024 року по 16 листопада 2024 року, включно.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_6