ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1101/23

Провадження № 11-кп/4820/414/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за правилами ст. 82 КК України.

Своє рішення суд мотивував тим, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням на певний строк. Також матеріали особової справи не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в установі виконання покарань.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Вказує, що за весь період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, має два заохочення та два стягнення, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура та спорт», на профілактичних обліках не перебуває.

Зазначає, що до особової справи не долучалися висновок комісії щодо ступеня виправлення засудженого, для якого використовується інформація з особової справи, висновок по підсистемі «КАСАНДРА», стан реалізації індивідуальної програми соціально виховної роботи із засудженими, дані щоденника, однак такі матеріли до особової справи не долучалися та судом не досліджувалися, окрім характеристики на засудженого та довідки про стягнення та заохочення.

Звертає увагу, що оцінка пунктів 6, 7, 8 розділу V та пунктів 6, 9, 12, 14 Висновку не відповідають особі засудженого ОСОБА_7 та характеристиці, яку складено посадовими особами установи покарань, а відповідно вплинули на кінцеву кількість балів та рішення щодо його ступеню виправлення.

Посилається і на те, що бланк форми індивідуального плану ре соціалізації та виправлення засуджених, ОСОБА_7 адміністрація установи не надавала та відмовила у допомозі його скласти.

Також в матеріалах справи відсутнє оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За змістом ч.ч.1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2003 року за ст.93 п. і КК України (1960 р.), ст.ст.187 ч.4, 115 ч. 2 п. п. 4, 6, 8, 12, 13, 70 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 26 жовтня 2004 року вирок Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2003 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

У відповідності до положень ч.ч.3, 12, 13 ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається із складеної адміністрацією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_7 , із 05 травня 2003 року засуджений утримувався у державній установі «Артемівський слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 17 жовтня 2003 року ОСОБА_7 утримувався у державній установі «Донецький слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 24 жовтня 2004 року ОСОБА_7 відбував покарання у державній установі «Київський слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 26 листопада 2004 року засуджений утримувався у державній установі «Донецький слідчий ізолятор», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 02 грудня 2005 року ОСОБА_7 відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, один раз заохочувався правами начальника установи, характеризувався позитивно.

З 18 грудня 2018 року ОСОБА_7 відбував покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 06 грудня 2019 року засуджений відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 17 березня 2019 року ОСОБА_7 відбував покарання в державній установі «Бахмутська виправна колонія (№ 6)», де випадків порушення вимог встановленого режиму утримання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 30 травня 2019 року по даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», де допустив два випадки порушення вимог режиму утримання, за що на нього накладено два стягнення, заохочувався два рази, характеризується посередньо.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом установи. Спальне місце утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Дотримується вимог пожежної безпеки. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, телефонних розмов. Згідно статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт». Відповідно до даних підсистеми «Касандра» визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

08 вересня 2016 року комісією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_7 переведений із приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, в багатомісні камери приміщень камерного типу колонії максимального рівня безпеки згідно ст. 151-1 КВК України.

10 вересня 2021 року комісією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_7 відмовлено в переведенні з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень згідно ст. 151-1 КВК України.

На профілактичних обліках в установі не перебуває.

Наявна в матеріалах особової справи характеристика та інші матеріали на засудженого ОСОБА_7 сумнівів у достовірності занесених у них даних у суду не викликають.

У матеріалах особової справи наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 58.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо засудженого ОСОБА_7 установою не складався, оскільки адміністрація установи з поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до суду не зверталася.

Особисто засуджений індивідуальний план виправлення та ресоціалізації суду також не надав.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегією суддів встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

В ході апеляційного розгляду ні захисником, ні засудженим не наведено мотивів та ґрунтовних доводів щодо підстав для задоволення апеляційної скарги.

Твердження, захисника про те, що установою, в якій засуджений відбуває покарання, не надала усіх документів не є слушними, оскільки захисником не надано доказів, що засуджений ОСОБА_7 звертався до адміністрації установи щодо надання документів, необхідних для долучення до клопотанням про застосування до нього ст.82 КК України.

Та обставина, що установа відбування покарання та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх засудженим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість установи відбування покарання і суду, на що є необґрунтовані посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 .

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 9 «Порядку визначення ступеня виправлення засудженого», якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до ст.ст. 81, 82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника засудженого, призначене ОСОБА_7 за вироком Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2003 року покарання у виді довічного позбавлення волі, не може бути визнане таким, що не відповідає вимогам Конституції та законам України, а також практиці Європейського суду з прав людини, а відтак колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог захисника та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, а тому заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк до нього не може бути застосовано.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що за період відбування покарання ОСОБА_7 мав 2 стягнення та 2 заохочення, при цьому заохочення передували стягненням, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду, за наведеними в апеляційній скарзі мотивами, немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за правилами ст. 82 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3