Провадження № 1-кс/643/1188/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0003316 від 01.10.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міньківка, Бахмутського району, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальної освітою, розлученого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, перебуваючого на посаді бойового медика в/ч НОМЕР_1 Збройних сил України, у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_6 , підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді бойового медика військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, 30.09.2024 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де протягом останнього тижня проживав у свого товариша ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей же день, у післяобідній час, точний час проведеним досудовим розслідуванням не встановлений, в гості до ОСОБА_7 за місцем його мешкання за вищевказаною адресою прийшов його знайомий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 почали вживати спиртні напої.

Далі, 30.09.2024 приблизно о 20.45, точний час проведеним досудовим розслідуванням не встановлений, під час сумісного вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт з малозначного приводу, під час якого у ОСОБА_6 виник раптовий злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_8 .

З метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_8 , використовуючи в якості знаряддя злочину розкладний ніж, який має колюче-ріжучі властивості, тримаючи ніж в правій руці, маючи на меті позбавити життя останнього, знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_8 , діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, зі значною силою, наніс клинком вищевказаного ножа ОСОБА_8 не менше семи прицільних ударів по тілу останнього, зокрема в область розташування життєво важливих органів - шиї, черева, обличчя, а також в область правого передпліччя, спричинивши останньому непроникаючі колото-різані поранення передньої черевної стінки, шиї, наскрізну колото-різану рану лівої щоки, колото-різані рани правої кисті та передпліччя.

Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_8 . проте, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 , діючи з метою збереження власного життя, вибіг з квартири на вулицю, де, на його прохання перехожими особами було викликано останньому бригаду швидкої медичної допомоги, медичні працівники якої, по прибутті, надали йому своєчасну медичну допомогу та госпіталізували до КНП «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, максимальна санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, зареєстрований у населеному пункті ( АДРЕСА_1 ), який на даний час є окупованою територією, не має постійного місця мешкання на території м. Харкова та Харківської області. Також, згідно наявних даних підозрюваний ОСОБА_6 з 28.08.2024 перебуває у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_4 за самовільне залишення військової частини на території Сумської області, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватись від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваного, останньому буде відомо місце мешкання потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а з одним із свідків ( ОСОБА_7 ) останній знайомий тривалий час, підтримує дружні відносини, та мешкав у нього напротязі останнього тижня, де саме і скоїв особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, який останньому на разі інкримінується, у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показів, які отримані на досудовому слідстві або змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, має досвід поводження з вогнепальною зброєю, з 28.08.2024 перебуває у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_4 за самовільне залишення військової частини на території Сумської області, тобто на даний час не має законних джерел заробітку, що дає підстави вважати, що вказана особа схильна до вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні стосовно повідомлення про підозру скористався ст. 63 Конституції України, проти клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечував.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.10.2024 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Харківської спеціалізованою прокуратури у сфері оборони повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується: електронним рапортом зі «служби 102» щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; заявою ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події, проведеного в період часу з 22:56 год 30.09.2024 до 01:08 год 01.10.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено речові докази, які мають значення для подальшого досудового розслідування; протоколом допиту в якості потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив обставини вчиненого злочину; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_7 , який пояснив обставини вчиненого злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який пояснив обставини вчиненого злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка пояснила обставини вчиненого злочину; довідкою від 30.09.2024, виданою КНП «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, згідно якої у ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: непроникаючі колото-різані поранення передньої черевної стінки, шиї, наскрізна колото-різана рана лівої щоки, колото-різані рани правої кисті та передпліччя; протоколом затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_6 , під час якого було вилучено капці чорного кольору, в які був взутий ОСОБА_6 , на яких маються сліди речовини бурого кольору; речовими доказами; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні замаху на особливо тяжких злочин проти життя та здоров`я іншої особи, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; особу підозрюваного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 01.09 години 01.10.2024.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 01.09 години 29.11.2024.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2024 року _________________________________