У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

В обґрунтування доводів клопотання представник власника майна зазначив, що 25 червня 2024 року Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/11258/24 в рамках кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2024 року накладено арешт на грошові кошти, що належить ОСОБА_5 з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вважає, що арешт вищевказаного майна є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки: арештовані кошти не є речовим доказом, тому що не відповідають ознакам, встановленим ст. 98 КПК України. Грошові кошти у безготівковому вигляді не є матеріальним об`єктом у розумінні ст. 98 КПК України. Окрім цього, арештовані кошти не набуті кримінально протиправним шляхом, не пов`язані з обставинами кримінального правопорушення. Зазначає, що арешт створює надмірне та необґрунтоване обмеження права власності ОСОБА_5 .

Представник володільця майна у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав у ньому наведених.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала щодо скасування арешту майна, оскільки на момент накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_5 у органу досудового розслідування були підстави вважати, що ці кошти могли бути отримані злочинним шляхом. Проте, на даний час ОСОБА_5 не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні та досудовим розслідуванням не знайдено підтвердження тому, що вказані кошти здобуті злочинним шляхом.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог ст. 170 ч. 2 п. 1 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У даному випадку із клопотанням про скасування арешту на майно звернувся представник власника майна.

Арешт майна, також, може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2024 у справі № 760/11258/24 накладено арешт на вищенаведене майно, яке належить ОСОБА_5 .

Ухвалюючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження, дають підстави для висновку, що для збереження речових доказів накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

В якості підстав для накладення арешту зазначено необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Однак, на даний момент заявником доведено, та не спростовується прокурором, що на даний момент у органу досудового розслідування відсутні підстави вважати, що зазначене майно одержано злочинним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину.

Однією із загальних засад кримінального провадження визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України є розумність строків. В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до переконання про те, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, оскільки стороною обвинувачення не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, а відтак накладений раніше арешт підлягає скасуванню з метою дотримання прав власника майна.

Керуючись ст.ст. 170,174, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 114-1 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2024 , накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/11258/24 від 25.06.2024 року, зокрема на:

обкладинку до пластикових посвідчень чорного кольору 1 шт.;

грошові кошти: сто вісімдесят сім купюр номіналом по 100 (сто) доларів США та одна купюра номіналом 50 (п`ятдесят) доларів США, загальна сума 18750 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США; євро номіналом 50 (п?ятдесят) Євро у п`ятдесят 100 (сто) шт. та номіналом 20 (двадцять) Євро - 2 шт. (дві), номіналом 10 (десять) євро - 2 (дві) шт., номіналом 5 (п?ять) Євро - 2 (дві) шт., загальна сума 5070 (п?ять тисяч сімдесят) Євро; гривні України номіналом 1000 (тисяча) гривень у кількості 282 (двісті вісімдесят дві) шт., загальна сума 282 000 (двісті вісімдесят дві тисячі) гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1