Провадження №: 1-кп/336/153/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 149 КК України.

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2022 було задоволено відповідні клопотання прокурора, та ОСОБА_5 оголошено у міжнародний розшук, обрано обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

06.12.2023 ОСОБА_5 затримано на території Республіки Польща та розпочато процедуру екстрадиції.

05.04.2024 обвинувачену у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині-Медика» Львівської області передано до правоохоронним органам України та поміщено до ДУ «Чортківська установа виконання покарань № 26».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2024 частково задоволено клопотання прокурора, обрано обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Надалі відповідними судовими рішенням строк тримання обвинуваченої під вартою продовжувався та зменшено заставу до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Останній раз строк тримання під вартою продовжено до 28.09.2024.

Прокурором заявлено клопотання про продовження вказаного запобіжного заходу на 60 днів, що обґрунтовано тяжкістю кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, та недостатністю інших запобіжний заходів, ніж тримання під вартою.

Сторона захисту заперечила проти клопотання прокурора, зокрема пославшись на стан здоров`я обвинуваченої та неможливість отримання належного лікування в умовах позбавлення волі.

Заслухавши учасників судового засідання, суд доходить таких висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

За положенням ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан тощо.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У пункті 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Зокрема, тяжкістю можливого для ОСОБА_5 покарання прокурор обґрунтовує ризик її переховування від суду.

Дійсно, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливого тяжкого злочину.

Натомість, як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Більш того, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний зі строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Судом встановлено, що обвинувачена трималася під вартою у період з 04.12.2020 по 28.01.2021 та з 06.12.2023 по теперішній час.

Вказана обставина, з огляду на практику ЄСПЛ, дещо зменшує ризик переховування обвинуваченої від суду.

Суд звертає також увагу на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Крім того, відповідно до повідомлення сектору в Тернопільський області філії Державної Установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» від 31.08.2024 ОСОБА_5 страждає на ряд захворювань. 31.07.2024 стан здоров`я різко погіршився. Отримувала лікування умовах стаціонару КНП «Чортківська центральна лікарня». На даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в Чортківській медичній частині № 26. Потребує постійного спеціалізованого лікування.

На підставі викладеного, зваживши всі обставини в їх сукупності, в тому числі строк перебування обвинуваченої під вартою, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не була судима, наразі потребує постійного спеціалізованого лікування, суд доходить до висновку, що запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 можливо шляхом застосування до останньої запобіжного заходу у виді домашнього арешту, із покладанням відповідних процесуальних обов`язків. Застосування такого виду запобіжного заходу забезпечить справедливий баланс між інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав обвинуваченої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 331, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою та застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши у період доби з 21-00 год. до 06-00 години наступної доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати до суду за першим викликом;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування;

3) не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;

4) здати паспорт для виїзду за кордон на зберігання до відповідних органів державної влади.

Визначити строк дії цієї ухвали по 24 листопада 2024 року.

Зобов`язати ОСОБА_5 після звільнення з-під варти невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Цю ухвалу передати для виконання відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченої, зобов`язавши вказаний орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладанням вищеперелічених обов`язків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1