ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2772/24 Справа № 243/1445/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 серпня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Слов?янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадженняза обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 серпня 2024 року включно.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт. Просить врахувати, що у потерпілої ОСОБА_7 до нього немає претензій, вона надала суду свої показання, змінювати їх не буде, а також, що вони з нею мають намір одружитися. Наголошує, що він не переховувався від поліції, не був у розшуку, не має такого наміру.

Звертає увагу, що суддя ОСОБА_1 має до нього неприязнь, не вислуховує його промови, заздалегідь все вирішуючи з прокурором.

Зазначає, що слідчий додав від себе неправдиві показання щодо дат вчинення злочину, про що також зазначає і потерпіла. Звертає увагу, що свідки вчиненого відсутні. Проте, прокурор вигадала якихось свідків.

Просить врахувати, що у нього є брат ветеран повномасштабного вторгнення рф, який проходить службу в ЗСУ, отримав поранення, і потребує його допомоги, оскільки нікого іншого у його брата немає.

Звертає увагу, що заявляв про своє бажання пройти поліграф для спростування причетності до інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що перебуває під вартою вже близько 7 місяців, за весь час було лише одне судове засідання, на якому було допитано потерпілу.

Позиції сторін в суді :

Від учасників кримінального провадження, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло, а отже колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу обвинуваченого за відсутності сторін кримінального провадження, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Висновки суду:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату органу;

ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням у житло.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 серпня 2024 року включно.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність ухвали суду 1-ї інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом 1-ї інстанції надано належну оцінку кожному із наведених прокурором в клопотання про продовження тримання під вартою ризику та правильно встановлено подальше їх існування.

Так, продовжуючи строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції взяв до уваги всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється (до 8 років позбавлення волі); вік та стан здоров`я (не досяг пенсійного віку), соціальні зв`язки.

Враховано судом, що на теперішній час є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 буде переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти здоров`я людини, за який передбачено покарання у вигляді до восьми років позбавлення волі.

У кримінальному провадженні не допитані потерпіла та всі свідки, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків або перешкоджанню кримінального провадження іншим чином.

Крім того, суд врахував особу обвинуваченого, який раніше був судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків.

З врахуванням наведеного суд прийшов до обґрунтованого висновку про існування ризиків того, що обвинувачений, знаходячись на волі та знаючи про суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від суду або продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Із врахуванням наведеного, дослідивши обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_6 під варту на даний час не змінилися, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків встановлених судом 1-ї інстанції.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи. Тому доводи обвинуваченого з цього питання вважає необґрунтованими.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо недоведеності його вини та фабрикування кримінального провадження колегія суддів залишає без розгляду, оскільки вони не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України, оскільки на даній стадії судового провадження апеляційний суд оцінює законність саме ухвали про продовження строків тримання під вартою і лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують чи спростовують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою. Щодо обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення, за наслідками дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, суд може висловитись з приводу доведеності інкримінованого обвинувачення лише у вироку.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про не врахування судом першої інстанції його особи та наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки такі фактичні дані були враховані судом та їм було надано належну оцінку.

Разом з тим, сама по собі наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 брата, який потребує його допомоги після поранення, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, та відсутність притягнень до кримінальної відповідальності, не стали підставами, які зупинили обвинуваченого від ймовірних протиправних дій, в яких він обвинувачується, а тому і не будуть стримуючими засобами і наразі.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України та права на захист обвинуваченого, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду 1-ї інстанції, не вбачається.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 серпня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3