КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4418/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер справи: 757/3035/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке 11 січня 2024 року було тимчасово вилучене під час проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на грошові кошти у сумі 22000 доларів США.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно.

Зокрема, апелянт зазначає, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів у цьому кримінальному провадженні, а вилучені грошові кошти були визнані саме такими речовими доказами. Крім того, автор апеляції вказує, що сам ОСОБА_8 не зміг пояснити походження вилучених коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000050, відомості про яке були внесені 12 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами шахрайського заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах у вигляді віртуальних активів «крипто валюти», шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки та легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, тобто за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Крім того, органи досудового розслідування вважають встановленим, що до протиправної діяльності причетний в тому числі і ОСОБА_8 .

11 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року було проведено обшук квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено і вилучено грошові кошти у сумі 22000 доларів США.

Постановою слідчого СГ Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 11 січня 2024 року вилучені грошові кошти були визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

22 січня 2024 року (клопотання датоване 12 січня 2024 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 11 січня 2024 року було тимчасово вилучене під час проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у сумі 22000 доларів США.

Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження вказаного майна як речового доказу у кримінальному провадженні.

04 червня 2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у задоволенні зазначеного клопотання прокурора було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні приведеного клопотання прокурора, внесеного в межах кримінального провадження № 0000050, про накладення арешту на майно, яке 11 січня 2024 року було тимчасово вилучене під час проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у сумі 22000 доларів США, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_6 , власника майна ОСОБА_8 , його представників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і, дослідивши матеріали, які додані до клопотання, прийшов до висновку про відсутність достатніх доказів і правових підстав для накладення арешту на майно, яке 11 січня 2024 року було тимчасово вилучене під час проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у сумі 22000 доларів США, з огляду на те, що органами досудового розслідування не було доведено необхідності арешту майна, оскільки відсутні докази того, що це майно є предметом кримінального правопорушення, здобуте внаслідок його вчинення та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Цих вимог прокурор, який виніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, посилаючись у клопотанні, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, регламентованим ст. 98 КПК України, слідчий, прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому в клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься, тобто в матеріалах провадження відсутні відомості, які б давали розумні підстави та підозри вважати, що грошові кошти, які були вилучені під час проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 , є знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Так, хоча в наданих до суду матеріалах і є наявною постанова слідчого СГ Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 11 січня 2024 року про визнання вказаних грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на цю постанову органу досудового розслідування таке визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в даному процесуальному документі взагалі не визначено, якому чи яким критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно, а висловлено фактично лише припущення, що вилучене майно отримане в результаті вчинення злочину та використовувалось як засіб, знаряддя його вчинення. Жодного обґрунтування таким висновкам слідчий у своїй постанові не привів. Не приведено такого обґрунтування і в клопотанні прокурора про арешт майна та в апеляційній скарзі того ж прокурора.

Отже, стороною обвинувачення не доведено наявності правових підстав для арешту зазначеного майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні. До того ж, як пояснив сам прокурор в засіданні суду апеляційної інстанції, на теперішній час вказані грошові кошти вже повернуті їх власнику.

Таким чином, доводи автора апеляції про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке 11 січня 2024 року було тимчасово вилучене під час проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на грошові кошти у сумі 22000 доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4