Справа № 468/1928/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

іменем УКРАЇНИ

25.09.2024 року слідчий суддя Баштанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Баштанка клопотання слідчого, погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001068 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

24.09.2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з клопотанням, військовослужбовець ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 31.12.2022 року о 14.00 год., діючи умисно протиправно з метою тимчасового ухилення від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану самовільно залишив місце несення військової служби у тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза межами місця несення служби, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби, до 15.08.2023 року.

24.09.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий обґрунтовує клопотання наявністю ризиків, передбачених у п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і може виїхати на окуповану територію України.

Підозрюваний може незаконно впливати на свідків, які є його колегами військовослужбовцями та інших свідків, які не допитані, але підозрюваному відомі.

Підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на теперішній час не проведені всі необхідні слідчі дії, а підозрюваний, перебуваючи на свободі та з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу дізнавшись про зібрані стороною обвинувачення докази на підтвердження його винуватості, може вживати заходи для перешкоджання об`єктивності досудового розслідування.

Тому, враховуючи вказані обставини, слідчий вважає, що відносно підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті без визначення розміру застави.

Слідчий та прокурор підтримали клопотання, вказавши, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного не зможе забезпечити уникнення заявлених ризиків, а тому йому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор при цьому додав, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України в умовах воєнного стану небезпечне особливо і застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваних в такій категорії правопорушень зумовить відмову від вчинення подібних кримінальних правопорушень іншими особами.

Підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання, вказав, що весь час з моменту самовільного залишення ним місця служби проживає за місцем свого проживання, в якому проживав до призову на військову службу, працівники поліції приїздили до нього додому задовго до повідомлення йому про підозру та він надавав їм пояснення з приводу факту самовільного залишення служби та надав свій номер телефону, і після цього не намагався залишити місце свого проживання, жодні свідки в даному кримінальному провадженні йому не відомі, оскільки майже всі, з ким він безпосередньо проходив військову службу, загинули, тому він жодним чином не може впливати на свідків в даному провадженні.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчим відділенням Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001068, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом самовільного залишення 31.12.2022 року місця служби військовослужбовцем ОСОБА_5 , вчиненого в умовах воєнного стану.

Відомості про вказані кримінальні правопорушення 29.07.2023 року були внесені до ЄРДР за №0001068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

24.09.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується матеріалами клопотання, в тому числі протоколами допиту свідків, матеріалами службового розслідування військової частини та показаннями самого підозрюваного, при цьому обґрунтованість підозри на даному етапі не вимагає доведення вказаних фактів та вини підозрюваного у вчиненому поза розумним сумнівом.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

При цьому згідно з частиною восьмою статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є припущенням, але зі значною долею вірогідності, оскільки закон використовує словосполучення «наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків». Натомість сторона обвинувачення має довести можливість такого припущення не загальними міркуваннями, а конкретними фактами та обставинами, які підтверджуються відповідними доказами. А завданням слідчого судді в контексті положень ст. 3 КПК України, за яким до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, є перевірка вказаних ризиків та відповідних фактів, які як обґрунтовують їх наявність, так і спростовують це.

Проте заявлені в клопотанні ризики обґрунтовуються виключно загальними міркуваннями без вказівки на конкретні факти чи події, які підтверджують такі ризики з наданням доказів цього.

Заявлений стороною обвинувачення ризик виїзду обвинуваченого, який є військовослужбовцем ЗСУ, на тимчасово окуповану територію України є очевидно безпідставним, оскільки такі дії зумовлять потрапляння його до ворога та більш серйозні, непередбачувані та незворотні наслідки, аніж загроза кримінального покарання в межах даного кримінального провадження.

Натомість підозрюваний, як такий, що самовільно залишив місце служби, був відомий правоохоронним органам задовго до повідомлення йому про підозру у вчиненні вказаного злочину, проте не вчинив жодних дій щодо переховування від органів досудового розслідування.

Тому слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду.

Також слідчий суддя вважає необґрунтованим заявлений ризик впливу підозрюваного на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки, по-перше, в клопотанні не заявлені конкретні свідки, на яких може вплинути підозрюваний, по-друге, не надані докази того, що з часу вчинення підозрюваним відповідного кримінального правопорушення він намагався вплинути на свідків в даному провадженні. По-третє, факт залишення підозрюваним місця служби задокументований відповідними письмовими доказами, в тому числі матеріалами службового розслідування військової частини, тому показання свідків в такій категорії справ не є визначальним, а, отже, і ризик впливу на таких свідків несуттєвий для даного кримінального провадження. Також військовослужбовці, які продовжують військову службу і можуть бути потенційними свідками в провадженні, фактично не мають змоги контактувати з підозрюваним, який перебуває поза службою. Крім того досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває більше року, тому у органу досудового розслідування було цілком достатньо часу встановити та допитати необхідних йому свідків.

За комплексу описаного вище слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість заявленого ризику.

Заявлений стороною обвинувачення ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на теперішній час не проведені всі необхідні слідчі дії, а підозрюваний, перебуваючи на свободі та з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу дізнавшись про зібрані стороною обвинувачення докази на підтвердження його винуватості, може вживати заходи для перешкоджання об`єктивності досудового розслідування, - слідчий суддя вважає нічим необґрунтованим припущенням, оскільки, по-перше, досудове розслідування даного кримінального провадження триває більше року і у органу досудового розслідування було достатньо часу провести необхідні слідчі дії, спрямовані на здобуття та фіксацію необхідних доказів. По-друге, в клопотанні не описано те, яким чином таке перешкоджання може бути вчинене, матеріали клопотання також не містять будь-яких доказів такої можливості. Більше того, фактично сторона обвинувачення, ініціювавши відповідне клопотання про застосування запобіжного заходу, дала змогу ознайомитись підозрюваному з матеріалами клопотання та зібраними доказами, тим самим зумовила заявлений нею ж ризик і в подальшому це й же ризик поклала в основу клопотання.

При цьому підозрюваний навпаки співпрацює з органом досудового розслідування та сприяє досягненню визначених статтею 2 КПК України завдань кримінального провадження.

Крім того з матеріалів клопотання слідує, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру 24.09.2024 року та того ж дня йому вручене клопотання про застосування відносно нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Незважаючи на це підозрюваний на першу вимогу слідчого з`явився до суду для участі у розгляді відповідного клопотання, що не виникало потреби застосування до нього будь-якого процесуального примусу щодо цього. Як вказано вище, підозрюваний задовго до повідомлення йому про підозру знав, що залишенням ним місця служби цікавляться правоохоронні органи, і мав достатньо часу, якби дійсно того бажав, вчинити дії щодо ухилення від слідства чи інші перелічені в клопотанні в якості ризиків дії. Натомість підозрюваний належним чином виконує свої процесуальні обов`язки, в тому числі щодо явки до суду на розгляд відповідного клопотання.

Отже заявлені в клопотанні ризики є необґрунтованими жодними фактами припущеннями, а фактична процесуальна поведінка підозрюваного доведеним фактом, який спростовує заявлені нічим не підкріплені ризики.

Така належна процесуальна поведінка підозрюваного, на переконання слідчого судді, є суттєвою для цілей даного судового розгляду та спростовує позицію обвинувачення щодо наявності заявлених в клопотанні ризиків.

Сама по собі тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному, у разі визнання його винуватим у вчиненні відповідного кримінального правопорушення та категорія самого правопорушення, не може бути підставою для визначення йому запобіжного заходу, оскільки за таких умов при відсутності необхідних даних щодо наявності ризиків, порушуватиметься загальна засада кримінального провадження презумпція невинуватості (ст. 17 КПК України), за якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. За такого, застосування запобіжного заходу лише з підстав тяжкості інкримінованого злочину за наявності фактів, які підтверджують належну поведінку підозрюваного в період, коли до нього не був застосований будь-яких запобіжний захід чи процесуальний примус, буде необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам закону.

З цих самих підстав слідчий суддя вважає недопустимим застосування запобіжного заходу з мотивів того, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України в умовах воєнного стану небезпечне особливо і застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваних в такій категорії правопорушень зумовить відмову від вчинення подібних кримінальних правопорушень іншими особами, як це вказав прокурор при розгляді клопотання.

Застосування запобіжного заходу відповідно до закону має виключно індивідуальний характер з врахуванням особи, суті кримінального правопорушення, наявності відповідних ризиків, а також процесуальної поведінки особи в кримінальному провадженні.

Крім того запобіжний захід не є покаранням і, за будь-яких обставин, не може застосовуватись з тією ж метою, з якою призначається особі покарання за вироком суду. Натомість побідна виховна мета відповідно до частини другої статті 50 КК України є саме метою покарання, тому така підстава не може бути покладена в основу ухвали про застосування запобіжного заходу.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із заявлених в тексті клопотання ризиків.

Натомість відповідно до частини першої - третьої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

У зв`язку з цим слідчий суддя зобов`язаний відмовити в задоволенні клопотання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу та вважає доцільним з метою досягнення визначених статтею 2 КПК України завдань кримінального провадження зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та/або суду відповідно до частини третьої статті 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та/або суду.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя