ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12336/22

Провадження № 11-кп/4820/429/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2024 року у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001107 від 23.06.2021 та №0000480 від 12.09.2023 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:

-14.02.2012 року Хмельницьким міськрайонний судом за ст.186 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

-14.07.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 127 ч. 1, ст. 128, ст. 186 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70, ст. 71 КК України на 6 років позбавлення волі (звільнений 27.09.2019 року по відбуттю строку покарання),

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 135 ч.1, 185 ч.3, 286-1 ч.3, 382 ч.1 КК України та засудженого до покарання:

-за ст. 135 ч.1 КК України - 1 рік позбавлення волі;

-за ст. 185 ч.3 КК України - 4 роки позбавлення волі;

-за ст.286-1 ч.3 КК України - 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років;

-за ст.382 ч.1 КК України - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 12.09.2023 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 800 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_8 , 23.06.2021 року близько 02 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , помітив автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2106», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого прийняв рішення вчинити крадіжку із вказаного автомобіля з метою власного збагачення.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, невстановленим в ході досудового розслідування предметом відкрив замок кришки багажника автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2106», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_9 та таким чином незаконно проник до багажнику вказаного автомобіля, звідки діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав набір інструментів марки «King Roy» на 82 предмети, вартістю 903 гривні, після чого, утримуючи при собі викрадене покинув місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 903 гривні.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 3 КК України.

03.07.2021 року, близько 03 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , помітив автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2104», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого прийняв рішення вчинити крадіжку із вказаного автомобіля з метою власного збагачення.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, невстановленим в ході досудового розслідування предметом відкрив замок передньої пасажирської дверки автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2104», д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_11 та таким чином незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки діючи повторно, умисно, таємно викрав відеореєстратор марки «MYSTERY» моделі «MDR-880 HD», вартістю 725 гривень 23 копійки, автомобільну магнітолу марки «Pioneer» моделі «MVH-150UВ», вартістю 800 гривень, після чого відчинив кришку багажника вказаного автомобіля, звідки викрав належний ОСОБА_11 набір нарізних головок невідомої марки та ящик з дрібними інструментами невідомої марки, які майнової цінності для потерпілого не представляють, після чого, утримуючи при собі викрадене покинув місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1525 гривень 23 копійки.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 3 КК України.

22.07.2021 року близько 03:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_4 , помітив автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_3 , після чого прийняв рішення вчинити крадіжку із вказаного автомобіля з метою власного збагачення.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище, ОСОБА_8 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, невстановленим в ході досудового розслідування предметом відкрив замок кришки багажника автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_12 та таким чином незаконно проник до багажнику вказаного автомобіля, звідки діючи повторно, умисно, таємно викрав перфоратор бочковий марки «Matrix» моделі «EHD 1400-28», вартістю 1500 гривень, набір головок та ключів марки «Euro Craft» на 108 предметів, вартістю 590 гривень, лазерний рівень марки «Bosch» моделі «Level 2», вартістю 1200 гривень, автомобільний компресор марки «Ураган» моделі «90135», вартістю 503 гривні 50 копійок, електричний шуруповерт марки «Expert» моделі «ED10D», вартістю 500 гривень, електричний міксер марки «Compass» моделі «HM-130E-2», вартістю 900 гривень, кутову шліфмашину марки «Grand», моделі «МШУ-125-1300 Е», вартістю 732 гривні 33 копійки, подовжувач на дерев`яній котушці довжиною 30 м., вартістю 200 гривень, рулетку невідомої марки довжиною 20 м., яка майнової цінності для потерпілого не представляє, в подальшому невстановленим в ході досудового розслідування предметом відкрив передню пасажирську дверку автомобіля та таким чином незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки діючи повторно, умисно, таємно викрав USB шнур із зарядним пристроєм, який майнової цінності для потерпілого не представляє, карту пам`яті з об`ємом 32Гб марки «Transcend 300S», вартістю 80 гривень та грошові кошти в сумі 600 гривень, після чого, утримуючи при собі викрадене покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 6805 гривень 83 копійки.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 3 КК України.

26.07.2021 року близько 02 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_5 , помітив автомобіль марки «Wolksvagen», моделі «Transporter», д.н.з. НОМЕР_4 , після чого прийняв рішення вчинити крадіжку із вказаного автомобіля з метою власного збагачення.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище, ОСОБА_8 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, невстановленим в ході досудового розслідування предметом демонтував ляду заднього скла автомобіля марки «Wolksvagen», моделі «Transporter», д.н.з. НОМЕР_4 , який перебуває у користуванні ОСОБА_13 , та таким чином незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки діючи повторно, умисно, таємно викрав перфоратор марки «Dnipro M» моделі «RH-98», вартістю 903 гривні 33 копійки, фарбувальну станцію марки «Yato» моделі «YT-82560», вартістю 6000 гривень, набір інструментів на 94 одиниці марки «INTERTOOL ET-8094», вартістю 1394 гривні 10 копійок, які належать потерпілому ОСОБА_13 , після чого, утримуючи при собі викрадене покинув місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 7463 гривні 33 копійки.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 3 КК України.

10.11.2021 року, близько 02 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_6 , помітив гаражне приміщення, яке належить ОСОБА_14 , після чого прийняв рішення вчинити крадіжку із приміщення з метою власного збагачення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, через незамкнені двері вхідних воріт проник на огороджену територію будинку, де невстановленим в ході досудового розслідування предметом пошкодив навісний замок дверей та таким чином незаконно проник в гаражне приміщення, розташоване на території вказаного домоволодіння, звідки діючи повторно, умисно, таємно викрав ударну дриль марки «ИЖ МАШ» моделі «ДИП-1650», вартістю 623 гривні 20 копійок, болгарку марки «ПРОТОН» моделі «МШУ 125/1100», вартістю 672 гривні 40 копійок та бензопилу марки «Foresta» моделі «FA38S», вартістю 850 гривень, які належать ОСОБА_15 , після чого, утримуючи при собі викрадене покинув місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 2145 гривень 60 копійок.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 3 КК України.

15.12.2021 року, близько 01:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу багатоквартирного будинку АДРЕСА_7 , помітив підвальне приміщення, після чого прийняв рішення вчинити крадіжку із приміщення з метою власного збагачення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, невстановленим в ході досудового розслідування предметом пошкодив навісний замок дверей та таким чином незаконно проник в підвальне приміщення №3 вище вказаного будинку, звідки діючи повторно, умисно, таємно викрав телефонний кабель ТПП 30х2х0,4 довжиною 56 метрів, вартістю 2195 гривень 42 копійки та телефонний кабель ТПП 10х2х0,2 довжиною 24 метри, вартістю 332 гривні 93 копійки, належний ПАТ «Укртелеком», після чого, утримуючи при собі викрадене покинув місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 2528 гривень 35 копійок.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 3 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_8 постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року № 686/1648/23, яка набрала законної сили 06.02.2023, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2023 року № 686/2751/23, яка набрала законної сили 12.02.2023 року, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 років. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2023 року № 686/5441/23, яка набрала законної сили 17.03.2023 року, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 7 років. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2023 року № 686/9784/23, яка набрала законної сили 18.07.2023 року, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2023 року № 686/19896/23, яка набрала законної сили 18.08.2023 року, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2023 року № 686/20736/23, яка набрала законної сили 28.08.2023 року, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 7 років.

Однак, ОСОБА_8 діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 124 ч. 5 та ст. 129 ч.3 п. 9 Конституції України, ст. 13 ч. 2 Закону України «Про судоустрій та статус судді», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання, ігноруючи вимоги суду та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з прямим умислом, вчинив дії, спрямовані на перешкоджання судочинству, що направлені на перешкоджання виконанню постанов суду, умисно ухилився від їх виконання та 11 вересня 2023 року, близько 23 год. 01 хв. ОСОБА_8 керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ 21150» р.н. НОМЕР_5 , поблизу приміщення АДРЕСА_8 , де допустив дорожньо-транспортну пригоду - наїзд на пішохода ОСОБА_16 , після чого зник з місця пригоди.

За умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, ОСОБА_8 визнаний судом винним за ст. 382 ч. 1 КК України.

11 вересня 2023 року, близько 23 год. 01 хв., ОСОБА_8 , всупереч вимог п.п. 2.9 а), 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушуючи швидкісний режим, рухався на автомобілі марки «ВАЗ 21150», р.н. НОМЕР_5 , в темну пору доби поблизу приміщення №159/2, Копистинського шосе в м. Хмельницький, зі швидкістю близько 66,8?67,8 км/год від с. Копистин Хмельницької ТГ Хмельницького району Хмельницької області в напрямку до вул. Попова в м. Хмельницький, де максимально дозволена швидкість руху становить 50 км/год.

Також, в порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил, які виразились у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

ОСОБА_8 , продовжуючи рух на вказаній ділянці дороги, прийняв рішення виконати маневр обгону невстановленого легкового автомобіля іноземного виробництва, який рухався в попутному напрямку в межах смуги його руху, при цьому, маючи об`єктивну можливість перед початком обгону виявити небезпеку для свого руху у вигляді пішохода ОСОБА_16 , який рухався по лівому краю проїзної частини зустрічної смуги руху в попутному напрямку, в порушення вимог п. 10.1 Правил, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що вказаний маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також, в порушення вимог п. 12.3 Правил, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу руху, де поблизу приміщення №159/2, Копистинського шосе в м. Хмельницький допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ 21150», р.н. НОМЕР_5 , на пішохода ОСОБА_16 .

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: 1- рани потиличної ділянки голови справа, 1- рани лобної ділянки зліва, 1- рани лобної ділянки голови справа, 1- рани задньої поверхні правої гомілки із переходом на підколінну ямку, 1- рани передньої поверхні правої гомілки в середній третині, 1-го садна лобної ділянки справа з переходом на праву щоку, 1-го садна кінчика носа, 1-го садна передньої поверхні правого плечового суглоба, чисельних саден по передній поверхні правого плеча в нижній третині та зовнішній поверхні лівого плеча на всьому протязі, 1-го садна передньої поверхні грудної клітини справа з переходом на передню поверхню черевної стінки, 1- го садна зовнішньої поверхні правого стегна у верхній та середній третинах, 1-го садна по передній поверхні у верхній третині лівого стегна, чисельних саден задньої поверхні в нижній та середній третинах лівого стегна, крововиливи м`яких тканин голови із внутрішньої поверхні в проекціях вище вказаних 3-х ран голови, тотального крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку, переломів 5-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 2-3 ребер зліва по середній аскілярній лінії, 7-9-го ребер зліва по задній аскілярній лінії, забоїв коренів обох легень, розриву правої долі печінки із розвитком гемоперитонеума 0,6 л рідкої крові, закритого перелому правої плечової кістки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, відкритого перелому обох кісток правої гомілки, є тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Причиною смерті ОСОБА_16 є поєднана травма голови (тотальний крововилив під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку), грудної клітини (чисельні переломи ребер по декількох анатомічних лініях, забій коренів обох легень), живота (розрив правої долі печінки із розвитком гемоперитонеума - 0,6 л рідкої крові) верхніх та нижніх кінцівок (закритий перелом правої плечової кістки, закритий перелом обох кісток лівої гомілки, відкритий перелом обох кісток правої гомілки).

Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 2,9 а), 10.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному:

п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення п. п. 10.1, 12.3, 12.4 Правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричинення смерті потерпілого ОСОБА_16 .

За порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 286-1 ч. 3 КК України.

ОСОБА_8 , 11 вересня 2023 року, близько 23 год. 01 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи керування автомобілем марки «ВАЗ 21150» р.н. НОМЕР_5 , рухаючись поблизу приміщення №159/2, Копистинського шосе в м. Хмельницький, допустив наїзд на ОСОБА_16 , що рухався по лівому краю проїзної частини зустрічної смуги руху в попутному напрямку.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: 1- рани потиличної ділянки голови справа, 1- рани лобної ділянки зліва, 1- рани лобної ділянки голови справа, 1- рани задньої поверхні правої гомілки із переходом на підколінну ямку, 1- рани передньої поверхні правої гомілки в середній третині, 1-го садна лобної ділянки справа з переходом на праву щоку, 1-го садна кінчика носа, 1-го садна передньої поверхні правого плечового суглоба, чисельних саден по передній поверхні правого плеча в нижній третині та зовнішній поверхні лівого плеча на всьому протязі, 1-го садна передньої поверхні грудної клітини справа з переходом на передню поверхню черевної стінки, 1- го садна зовнішньої поверхні правого стегна у верхній та середній третинах, 1-го садна по передній поверхні у верхній третині лівого стегна, чисельних саден задньої поверхні в нижній та середній третинах лівого стегна, крововиливи м`яких тканин голови із внутрішньої поверхні в проекціях вище вказаних 3-х ран голови, тотального крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку, переломів 5-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 2-3 ребер зліва по середній аскілярній лінії, 7-9-го ребер зліва по задній аскілярній лінії, забоїв коренів обох легень, розриву правої долі печінки із розвитком гемоперитонеума 0,6 л рідкої крові, закритого перелому правої плечової кістки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, відкритого перелому обох кісток правої гомілки, є тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

ОСОБА_8 відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за вказаних вище обставин, 11 вересня 2023 року близько 23 години 01 хвилин поблизу приміщення №159/ АДРЕСА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що в результаті його дій, а саме, дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_16 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог п. 2.10. (а,г,д) Правил, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_16 не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладку та не вжив будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_16 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.10. (а, г, д) Правил та ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», зміст яких полягає в наступному:

п. 2.10. - У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов`язані надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

За завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 135 ч. 1 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність вироку суду в частинах призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 років та задоволення цивільного позову в розмірі 800 000 грн., просить вирок суду змінити, зменшити строк позбавлення права керування транспортними засобами до 5 років та розмір цивільного позову про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого до 200 000 грн.

Стверджує, що суд, позбавляючи його права керування транспортними засобами на строк 10 років, не врахував те, що він є водієм, ця професія є єдиним його заробітком, оскільки на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та бабуся, яка потребує постійного піклування.

Крім того, зазначає, що у ході досудового розслідування, він домовився із потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування завданої моральної шкоди та витрат на похорон потерпілого, частину коштів в рахунок відшкодування його рідні вже сплатили, отже задоволений судом розмір моральної шкоди у сумі 800 000 грн. є занадто високий та не підйомний для його сім`ї.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, подану обвинуваченим, просили змінити вирок суду, пом`якшити призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом та зменшити розмір моральної шкоди на користь потерпілого.

Потерпілий, прокурор заперечили проти всіх апеляційних вимог, вважали вирок суду як в частині призначеного додаткового покарання, так і в частині вирішення цивільного позову законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження у межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 , учасниками провадження не оспорюється.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 135 ч.1, 185 ч.3, 286-1 ч.3, 382 ч.1 КК Українивідповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Вирішуючи апеляційні вимоги захисту в частині призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

Санкція ст. 286-1 ч.3 КК України передбачає покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Призначаючи додаткове покарання в максимальній межі, передбаченої санкції ст. 286-1 ч.3 КК України, суд першої інстанції в достатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину та наслідки, які настали від дій обвинуваченого у виді смерті потерпілого, а також грубе порушення обвинуваченим ПДР України, що призвели до ДТП та відповідних наслідків.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року № 686/1648/23, яка набрала законної сили 06.02.2023 року, ОСОБА_8 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП з накладенням адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с. 3 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2023 року № 686/2751/23, яка набрала законної сили 12.02.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 років (а.с.4 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2023 року № 686/5441/23, яка набрала законної сили 17.03.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 7 років (а.с.5 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2023 року № 686/9784/23, яка набрала законної сили 18.07.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років (а.с.8 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2023 року № 686/19896/23, яка набрала законної сили 18.08.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років (а.с.9 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2023 року № 686/20736/23, яка набрала законної сили 28.08.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 7 років (а.с. 11 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2023 року № 686/23248/23, яка набрала законної сили 22.09.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років (а.с. 12 т.3); постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2023 року № 686/23244/23, яка набрала законної сили 22.09.2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5, ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років (а.с. 13 т.3).

Аналізуючи наведені факти, обставини, встановлені слідством та судом, вирішуючи питання за апеляційними вимогами захисту про пом`якшення додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого прав керування транспортним засобом, колегія суддів вважає їх безпідставними та виходить з того, що ОСОБА_8 систематично, протягом січня-вересня 2023 року вчиняв адміністративні правопорушення, за які неодноразово піддавався накладенню судом адміністративних стягнень у виді позбавлення права керування транспортними засобами на різні строки. Обвинувачений систематично, зухвало нехтував приписами судових рішень, продовжуючи керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Отже, обвинувачений належних висновків не зробив та скоїв нові, вже кримінальні правопорушення з тяжкими наслідками у виді ДТП та загибелі людини, фактичні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх правову кваліфікацією, ОСОБА_8 та його захисник не оспорюють.

Апеляційні твердження захисту про те, що позбавлення прав керування транспортним засобом призведе до втрати заробітку обвинуваченим, оскільки він є водієм, на думку колегії суддів не спростовує наведених висновків суду. Також, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_8 є працездатним, інвалідності не має, відомостей про те, що ОСОБА_8 був працевлаштований водієм матеріали провадження не містять. Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 може займатися іншою діяльністю крім керування транспортними засобами, реальних перешкод для отримання легального заробітку та утримання членів своєї родини у нього немає.

Отже, наведені обставини в сукупності свідчать про відсутність підстав для пом`якшення додаткового покарання ОСОБА_8 за ст. 286-1 ч.3 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, призначення додаткового покарання в максимальному розмірі, в даному випадку є необхідним засобом стимулювання виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку суду в цій частині не вбачається.

Колегія суддів також вважає неспроможними доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 , за таких підстав.

Позовні вимоги потерпілого були заявлені у межах положень ст. 128 КПК України, за якоюособа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Виходячи із положень ст.129 КПК України, ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги потерпілого були розглянуті судом з додержанням положень ст.129 КПК України, за якими, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, вирішує по суті заявлені позовні вимоги.

Моральна шкода, завдана фізичній особі підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За рекомендаціями, викладеними в п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судами при визначенні розміру моральної шкоди враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів виходить з того, що при вирішенні питання про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_6 завданої йому протиправними діями обвинуваченого моральної шкоди, суд вірно зважив на обсяг моральних страждань та душевного болю, перенесених потерпілим, які пов`язані із непоправною втратою рідного сина.

Як вбачається із даних висновку експерта №591 від 11.10.2023 року, ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: 1- рани потиличної ділянки голови справа, 1- рани лобної ділянки зліва, 1- рани лобної ділянки голови справа, 1- рани задньої поверхні правої гомілки із переходом на підколінну ямку, 1- рани передньої поверхні правої гомілки в середній третині, 1-го садна лобної ділянки справа з переходом на праву щоку, 1-го садна кінчика носа, 1-го садна передньої поверхні правого плечового суглоба, чисельних саден по передній поверхні правого плеча в нижній третині та зовнішній поверхні лівого плеча на всьому протязі, 1-го садна передньої поверхні грудної клітини справа з переходом на передню поверхню черевної стінки, 1- го садна зовнішньої поверхні правого стегна у верхній та середній третинах, 1-го садна по передній поверхні у верхній третині лівого стегна, чисельних саден задньої поверхні в нижній та середній третинах лівого стегна, крововиливи м`яких тканин голови із внутрішньої поверхні в проекціях вище вказаних 3-х ран голови, тотального крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку, переломів 5-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 2-3 ребер зліва по середній аскілярній лінії, 7-9-го ребер зліва по задній аскілярній лінії, забоїв коренів обох легень, розриву правої долі печінки із розвитком гемоперитонеума 0,6 л рідкої крові, закритого перелому правої плечової кістки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, відкритого перелому обох кісток правої гомілки, є тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_16 є поєднана травма голови (тотальний крововилив під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку), грудної клітини (чисельні переломи ребер по декількох анатомічних лініях, забій коренів обох легень), живота (розрив правої долі печінки із розвитком гемоперитонеума - 0,6 л рідкої крові) верхніх та нижніх кінцівок (закритий перелом правої плечової кістки, закритий перелом обох кісток лівої гомілки, відкритий перелом обох кісток правої гомілки). Тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля що рухався з послідуючим падінням ОСОБА_16 та ударом до поверхні дорожнього покриття. (т.2 а.с.109-111).

На думку колегії суддів, такі об`єктивні обставини, встановлені судом, безсумнівно доводить моральні страждання потерпілого ОСОБА_6 , які пов`язані із заподіянням його сім`ї непомірних страждань, морального та душевного болю, пов`язаного із трагічною та передчасною смертю його сина.

Посилання ОСОБА_8 на те, що стягнута моральна шкода є занадто високою та непосильною для його сім`ї, колегія суддів відкидає, враховуючи характер кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого, який після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_16 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, а також ступінь душевних страждань потерпілого ОСОБА_6 , пов`язаних із непоправною втратою сина.

Виходячи зі змісту вироку суду від 16.04.2024 року, ОСОБА_8 повністю визнав та не оспорював заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 800 000 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням, учасники провадження не заперечували цих обставин і під час апеляційного перегляду провадження обставин, тому колегія суддів вважає , що з врахуванням ст.206 ЦПК України позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 підлягав задоволенню.

Зважаючи на викладене, доведеність моральних страждань ОСОБА_6 , враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновками суду про доцільність відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 800 000 гривень, який не можна визнати надмірним. Приймаючи до уваги обставини події кримінального правопорушення, колегія суддів вважає такий розмір відшкодування моральної шкоди співрозмірним обсягу понесених потерпілим моральних страждань та не знаходить підстав для його зменшення за апеляційними вимогами захисту.

Разом з тим за результатами апеляційного перегляду провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 ч.2 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ст. 51 ч.1 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 51 частиною 2 КУпАП установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ст. 51 ч. 1 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік", прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2021 року становив 2270 грн., а 50% від його розміру становили 1135 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 епізодів крадіжок чужого майна від 23.06.2021 року, 03.07.2021 року, 10.11.2021 року розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2270 грн.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_8 вчиняв кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 ч.3 КК України: 23.06.2021 року на суму 903 грн. (щодо майна ОСОБА_9 ); 03.07.2021 року на суму1525,23 грн. (щодо майна ОСОБА_11 ); 10.11.2021 року на суму 2145,60 грн. (щодо майна ОСОБА_14 )

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ст. 5 ч. 1 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За таких обставин, враховуючи те, що вартість викраденого окремо за кожним епізодом майна була меншою за розмір, з яким відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 грн., тому колегія суддів вважає, що вчинені останнім кримінальні правопорушення за даними епізодами не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Статтею 284 ч.1 п. 4-1 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи те, що відповідно до положень Закону України №3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за ст. 284 ч.1 п.4-1КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2024 року підлягає зміні в силу ст. 404 ч.2 КПК України, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3 КК України за епізодами від 23.06.2021 року, 03.07.2021 року та 10.11.2021 року - закриттю, на підставі ст. 284 ч.1 п. 4-1 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 ч.2 КПК України вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 - змінити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3 КК України, за епізодами від:

-23.06.2021 року (щодо викрадення майна ОСОБА_9 );

-03.07.2021 року ( щодо викрадення майна ОСОБА_11 );

-10.11.2021 року ( щодо викрадення майна ОСОБА_14 )

закрити, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за:

-ст.135 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі;

-ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі;

-ст. 286-1 ч.3 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років;

-за ст.382 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3