Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2713/24
Провадження № 1-кс/376/498/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2024 р. Слідчий суддя Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретрая судових засідань ОСОБА_2 ,розглянувши клопотання дізнавача СД ВП №1 Білоцерківського РУП НУНП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000175,-

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором звернулася до слідчого судді із клопотанням про арешт майна: автомобіль марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2000 року випуску, який належить ОСОБА_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 .

Клопотання мотивує тим, що в провадженні сектору дізнання відділення поліції №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ст. 356 КК України.

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначила, що автомобіль марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2000 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , заповнене на ім`я ОСОБА_5 , відповідають критеріям передбаченим ст.98 КПК України в даному кримінальному провадженні. Окрім того, вказані речові докази містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, які необхідні для проведення усіх необхідних експертиз, інших слідчих дій, для дослідження усіх обставин справи, а також те, що незастосування арешту даного майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування може призвести до приховування, пошкодження, зникнення даного майна або знищення слідової інформації на ньому, у зв`язку з чим просить накласти арешт на зазначене

Допитаний у процесуальному статусі потерпілого ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомив, що передав під виплату за 5500 доларів США ОСОБА_6 автомобіль «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2000 року випуску та свідоцтво про реєстрацію на нього, отримавши за це 10 000грн. з подальшим зобов`язанням сплачувати 200 доларів США щомісячно до моменту виплати повної вартості транспортного засобу. Але з часом ОСОБА_6 перестав сплачувати грошові кошти на рахунок власника, після чого дізнався, що автомобіль перебуває у користуванні іншої особи.

Постановою старшого дізнавача СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 10.09.2024 транспортний засіб «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2000 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнано речовим доказом по справі.

З метою збереження речових доказів дізнавач, за погодженням з прокурором, звернулась до суду із даним клопотанням.

Дізнавач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без її участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_5 , вказаний у клопотанні, як власник майна, в судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання дізнавача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 ст.131КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. При цьому слідчим суддям та суду слід враховувати, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Водночас, КПК України встановлює загальне положення, відповідно до якого для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе, зокрема, необхідність такого арешту.

Згідно з ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу)); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення протиправних дій, як такі, що задали ОСОБА_5 значної шкоди і підозра у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення нікому не оголошена.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що санкції ст.356 КК України, за якою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не передбачає покарання у виді конфіскації або спеціальної конфіскації майна, цивільний позов не заявлений, розмір шкоди не визначений.

Слідчий суддя враховує, що згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що викладені у клопотанні дізнавача доводи про необхідність накладення арешту на транспортний засіб не знаходять свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи в суді не доведена необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, збереження яких не є необхідною умовою проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з клопотання про накладення арешту на транспортний засіб, вказане майно має значення речових доказів, так як являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували ці доводи сторони обвинувачення до клопотання та в суді не надано.

В матеріалах справи окрім протоколу допиту потерпілого, пояснень ОСОБА_6 та цивільно-правової розписки, складеної останніми, відсутні будь які інші належні документи.

Так, зазначаючи в клопотанні про накладення арешту, що спірний транспортний засіб належить ОСОБА_4 , доказів на підтвердження вказаного факту до клопотання не додано, належні відомості про власника транспортного засобу на день звернення з клопотанням до суду також відсутні, оскільки роздруківка невідомого походження з невстановленого джерела не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки дізнавачем у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Крім того, не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, і що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає недоведеною стороною обвинувачення у клопотанні необхідність накладення арешту на вказане майно, а також що існують ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому приходить до висновку про необґрунтованість поданого клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись статтями 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 Білоцерківського РУП НУНП в Київській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000175 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, у відповідності до вимог статті 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1