КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/645/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16.07.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Новоархангельськ, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, безробітного, неодруженого, без утриманців, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 4 302 гривні на залучення експертів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення незаконного придбання та зберігання з метою збуту, збуті (також повторно) особливо небезпечних наркотичних засобів.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 30.05.2023, у період часу із 16 години 31 хвилини по 18 годину 06 хвилин, в обумовленому ним місці, а саме: АДРЕСА_3 , незаконно збув особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_9 один паперовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження, зеленого кольору, яка згідно із висновком експерта № СЕ-19/112-23/5227-НЗПРАП від 07.06.2023, є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, обіг якого заборонено. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 2,12 г , за що отримав грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень. Збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, відбувся за попередньої домовленості.

Згідно із «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», які знаходяться в незаконному обігу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (зі змінами), канабіс (таблиця 1, список 1), віднесений до наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу та є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Крім того, ОСОБА_8 , 16.06.2023, у період часу із 12 години 34 хвилини по 12 годину 52 хвилини, в обумовленому ним місці, а саме: вул. Соборна, на автобусній зупинці поруч з магазином «Вітал», у АДРЕСА_3 , незаконно збув особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_9 один поліетиленовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження, зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/112-23/5787-НЗПРАП від 23.06.2023 є наркотичним засобом - канабісом, який віднесено, до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу, в перерахунок на висушену речовину, становить 5,27 грама, за що отримав грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень. Збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, відбувся за попередньої домовленості.

Згідно із «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», які знаходяться в незаконному обігу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (зі змінами), канабіс (таблиця 1, список 1), віднесений до наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу та є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Крім того, з метою отримання доказів злочинної діяльності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, 16.06.2023, у період з 14 години 40 хвилин по 15 годину 14 хвилин, на підставі ухвали слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2023, працівниками поліції Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, було проведено обшук квартири АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та фактичним володільцем є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час обшуку в приміщенні вищевказаної квартири було виявлено та вилучено: два паперових та один поліетиленовий згортки з сухою подрібненою речовиною рослинного походження, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/112-23/5788-НЗПРАП від 23.06.2023 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, обіг якого заборонено. Загальна маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 18,26 г.

Згідно з "Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів", які знаходяться в незаконному обігу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (зі змінами), канабіс (таблиця 1, список 1), віднесений до наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу та є особливо небезпечним наркотичним засобом, який ОСОБА_8 зберігав з метою збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить не застосовувати щодо нього додаткове покарання у виді конфіскації майна, а саме квартири, яка є державною, оскільки він є сиротою (його матір залишила його в пологовому будинку), вихованець дитячого будинку.

Вказує, що після відбування покарання йому нікуди йти, бажає стати на шлях виправлення, пожалкував про вчинене, щиро кається.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, зважаючи на характеристики особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, просили пом`якшити призначене покарання, не застосовувати конфіскацію майна, висловились про застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, думку прокурорки, яка допустила можливість пом`якшення обвинуваченому покарання з огляду на матеріали даного кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні незаконного придбання та зберігання з метою збуту, збуті (також повторно) особливо небезпечних наркотичних засобів, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України правильною.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає призначене йому покарання занадто суворим, а крім того просить не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів, провівши судове слідство в частині дослідження даних про особу обвинуваченого, вислухавши позицію сторін провадження, дослідивши характеристики особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, які обтяжують покарання, беручи до уваги встановлені обставини кримінального провадження, прийшла до висновку про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання шляхом застосування стосовно обвинуваченого положень ст. 69 КК України, ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 означеної Постанови Пленуму ВСУ - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Стаття 69 Кримінального процесуального кодексу України регламентує призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: як визначено ч. 1 цієї норми закону, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 8, визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення

обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Тож, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, і яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції, в цілому, враховано більшість обставин, передбачених ст. ст. 65-66 КК України, однак не взято до уваги їх повною мірою.

ОСОБА_8 вчинено тяжке кримінальне правопорушення.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 є особою молодого віку, неодружений та без утриманців, виходець неблагополучної сім`ї, залишений матір`ю у пологовому будинку, вихованець державного дитячого будинку та школи-інтернату, безробітний, але мав неофіційний періодичний підробіток на будівництві, задовільно характеризований по місцю проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Як слідує із висновку судово-психіатричного експерта №376 від 22.08.2023, ОСОБА_8 підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України, у відношенні інкримінованого кримінального правопорушення слід вважати осудним.

У відповідності до довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» ОСОБА_8 у 2013 році проходив стаціонарне лікування у дитячому відділенні з приводу порушення активності та уваги; у відповідності до довідки Кропивницького МТЦК ОСОБА_8 знятий з військового обліку, військову службу не проходив через встановлення обмежень (поведінкові синдроми, розлади особистості, емоцій, поведінки та емоцій у підлітковому віці, розлади особистості і поведінки у зрілому віці, розлади звичок і спонукань, статевої ідентифікації, специфічні розлади мовлення, мови,здібностей до навчання, розлади, пов`язані із психологічним розвитком).

ОСОБА_8 не притягався до кримінальної відповідальності, не судимий.

Наразі обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, висловлює жаль з приводу вчиненого, висловлює бажання стати на шлях виправлення.

Тяжких і невідворотних наслідків від кримінального правопорушення не настало, потерпілі відсутні й цивільні позови не подавались.

Обставини, які пом`якшують покарання, вчинення кримінального правопорушення вперше особою молодого віку, визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, сукупність соціальних факторів, що вплинули на розвиток й формування, становлення особистості (зокрема на шляху дорослішання) обвинуваченого, стан здоров`я та діагнози обвинуваченого.

Обставини, які обтяжують покарання, - не встановлені.

Санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, проте суд апеляційної інстанції вважає можливим, із посиланням та застосуванням положень ст. 69 КК України, призначити ОСОБА_8 покарання більш м`яке, ніж передбачено законом, - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, і, застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Така міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає тим принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів.

Зазначені вище обставини, за всіх умов, не є такими, які виправдовують протиправні дії обвинуваченого, але істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого. Призначене покарання у конкретному випадку є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання .

З огляду на практику ЄСПЛ, враховуючи особу засудженого, стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою виконання вироку, погоджується колегія суддів і з тим, що обвинуваченому ОСОБА_8 може бути надано шанс на виправлення без ізоляції від суспільства та відбування покарання в умовах виправної установи.

Колегія суддів вважає, що у конкретному провадженні сам факт засудження ОСОБА_8 , і без його ув`язнення, може стати для нього попередженням й достатнім покаранням, призвести до позитивних змін у його особистості, створить у нього готовність у подальшому до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він зробить належні висновки для себе, стане на шлях виправлення.

Зазначене вище узгоджується із вимогами кримінального процесуального закону України, закону України про кримінальну відповідальність, положеннями Постанов Пленуму ВСУ, практикою ЄСПЛ, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практикою ВС.

Крім того, як визначено ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Постанова Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо особливостей застосування положень ст. 77 КК України роз`яснює: п. 19 якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією

статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що

можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК непотрібно.

Отже, оскільки приймається рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, - додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, що є обов`язковим, не застосовується.

Відтак, беручи до уваги наведене вище, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу твердження про призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 занадто суворого покарання, задовольняє частково апеляційну скаргу захисту, змінюючи оскаржуваний вирок в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16.07.2024 стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання, шляхом пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, вважати засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, такі як: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 77 КК України, якою встановлено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_8 не застосовувати.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.

В іншій частині вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16.07.2024 стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3