КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/8406/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4699/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_6 а на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження № 0000342 від 22 лютого 2024 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:230:0135, iз забороною відчуження, розпорядження, користування даною земельною ділянкою та забороною проведення будь-яких будівельних робіт.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, з доповненнями, прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор вказує, що у провадженні відділу дізнання Дарницького УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 22.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

До відділу дізнання Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшло колективне звернення мешканців мікрорайону «Бортничі» Дарницького району міста Києва про те, що за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці із кадастровим номером :90:230:0135, загальною площею 0,1 га невстановленими особами вчиняються самоправні дії.

Проведеним оглядом місця події від 18.03.2024, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером :90:230:0135 виявлено, що дана земельна ділянка огороджена високим металевим парканом, має вхід за допомогою металевих дверей та в`їзд за допомогою металевих воріт, які на момент огляду перебували у зачиненому стані, оглянути власне територію за парканом не вдалось за можливе.

Проведеним повторним оглядом місця події від 24.04.2024 року за вказаною адресою, виявлено, що весь периметр даної земельної ділянки огороджений металевим парканом. На власне земельній ділянці вирито котлован під фундамент, по периметру якого виготовлена із дерев`яних рейок опалубка та вставлена арматура. Крім цього на території даної ділянки виявлено малу архітектурну форму.

Постановою дізнавача від 24.04.2024 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :90:230:0135 та об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на ній, визнані речовим доказом.

На думку апелянта, підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна, є те, що дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій та доказом розслідуваного кримінального правопорушення.

Прокурор зазначає, що метою арешту даного майна є збереження речових доказів.

Незастосування арешту може призвести до псування та пошкодження земельної ділянки шляхом розриття, устаткування фундаменту, подальшої незаконної забудови та інших невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування даного кримінального правопорушення.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказав, що проведення будівельних робіт передбачає розриття поверхневого шару грунту, бетонування, зміну рельєфності поверхні, тому такі дії призводять до пошкодження та псування земельної ділянки.

При цьому зазначив, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000342 від 22.02.2024 року здійснюється за фактом самоправного використання земельної ділянки з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, арешт земельної ділянки забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав її власника, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження згідно з положеннями ст.2 КПК України, і не покладає на власника ділянки індивідуальний та надмірний тягар.

Прокурор вважає, що слідчий суддя у зв`язку з неповнотою судового розгляду, яка полягає у неврахуванні наведених у клопотанні обставин, помилково дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження відділом дізнання Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 22.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

13.06.2024 року прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що до відділу дізнання Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшло колективне звернення мешканців мікрорайону «Бортничі» Дарницького району міста Києва про те, що за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці із кадастровим номером :90:230:0135, загальною площею 0,1 га невстановленими особами вчиняються самоправні дії.

В подальшому встановлено, що рішенням Київської міської ради від 27.04.2001 року №311/1288 земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер :90:230:0135) на АДРЕСА_2 передана у власність ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі розробленої та затвердженої у встановленому порядку документації із землеустрою (справа №2980). Державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.01.2002 року №63-2-00647.

У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.12.2023 року, який викладений на офіційному бланку Серії НТА №069608 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбав у ОСОБА_8 , земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:230:0135 із цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, категорія земель - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

Також в клопотанні прокурора вказано, що наказом в.о. директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.12.2023 року №1013 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва індивідуального житлового будинку (садибного типу) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно яких:

1) граничнодопустима висотність будинків, будівель та споруд становить 15 м., гранична поверховість об`єкта - не більше 3-х поверхів без урахування мансарди;

2) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 50%;

3) розміщення об`єкту, в тому числі приямки, вхідні групи, сходи та інші конструктивні елементи будівлі, дренажі, оглядові колодязі і мережі, що обслуговують будівлю, на ділянці поза межами охоронних зон інженерних комунікацій. Відстань від об`єкта до меж земельної ділянки не менше 1 м. від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку, для нової садибної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.

У відповідності до чинного генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, який затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року №370/1804, дана земельна ділянка відноситься до території житлової садибної забудови.

Проведеним оглядом місця події від 18.03.2024 року, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером :90:230:0135, виявлено, що дана земельна ділянка огороджена високим металевим парканом, має вхід за допомогою металевих дверей та в`їзд за допомогою металевих воріт, які на момент огляду перебували у зачиненому стані, оглянути власне територію за парканом не надалось за можливе у зв`язку із відсутністю вільного доступу на дану земельну ділянку.

Проведеним повторним оглядом місця події від 24.04.2024 року, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено що весь периметр даної земельної ділянки огороджений металевим парканом. На земельній ділянці виритий котлован під фундамент, по периметру якого виготовлена із дерев`яних рейок опалубка та вставлена арматура. Крім цього на території даної ділянки виявлено малу архітектурну форму, оглянути яку не надалось за можливе.

В ході допиту у якості свідка ОСОБА_10 встановлено, що по АДРЕСА_3 , на якій останній проживає, будують ЖК та у мережі інтернет наявні оголошення про продаж квартир та інвестування у будівництво. Під час допиту ОСОБА_11 повідомив, що на фоні незаконного будівництва із мешканців АДРЕСА_1 та сусідніх вулиць створено ініціативну групу, які виступають проти даного будівництва. Крім цього ОСОБА_11 додав, що власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :90:230:0135, є ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув права власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2023 року, де продавцем виступив ОСОБА_8 , у якому чітко зазначено, що цільове призначення у даної земельної ділянки - «Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Окрім цього, ОСОБА_11 додав, що згідно містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, що видані ОСОБА_9 , затверджені Наказом №1013 Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.12.2023 року, зазначено про надання ОСОБА_9 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку (садибного типу). Крім цього під час допиту у якості свідка ОСОБА_11 підкреслив, що незаконне будівництво багатоквартирного будинку за даною адресою може призвести до різних негативних наслідків як для мешканців мікрорайону «Бортничі» Дарницького району міста Києва в цілому, так і безпосередньо для мешканців АДРЕСА_1 та прилеглих до неї вулиць, які можуть виражатися у погіршенні електропостачання, проблем із водопостачанням, екологічними проблемами (оскільки централізованої каналізації на цій вулиці немає) тощо.

В ході проведених допитів у якості свідків мешканців АДРЕСА_1 та сусідніх із нею вулиць, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 останні підтвердили слова ОСОБА_10 та повідомили, що виступають проти незаконного будівництва ЖК по АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером :90:230:0135, оскільки незаконне будівництво багатоквартирного будинку за даною адресою може призвести до різних негативних наслідків як для мешканців мікрорайону «Бортничі» Дарницького району міста Києва в цілому, так і безпосередньо для мешканців АДРЕСА_1 та прилеглих до неї вулиць, які можуть виражатися у погіршенні електропостачання, проблем із водопостачанням, екологічними проблемами (оскільки централізованої каналізації на цій вулиці немає) тощо.

Згідно відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) на запит встановлено, що у розпорядженні ДІАМ відсутні запитуємі дозвільні документи, а саме документи з приводу звернення фізичних або юридичних осіб до ДІАМ щодо отримання дозволу на будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером :90:230:0135.

Згідно відповіді Департаменту містобудування та архітектури на запит встановлено, що згідно із даними електронної бази документообігу Департаменту містобудування та архітектури, даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», даними Реєстру будівельної діяльності, замовнику будівництва ОСОБА_9 надано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Будівництво індивідуального житлового будинку (садибного типу) за адресою: АДРЕСА_1 », затверджені наказом Департаменту від 28.12.2023 року №1013, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:3396-9296-0153-7192 (кадастровий номер земельної ділянки :90:230:0135).

Постановою дізнавача від 24.04.2024 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :90:230:0135 та об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на ній, визнані речовим доказом.

В подальшому 30.05.2024 року проведено огляд вищезазначеної земельної ділянки, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 21.05.2024 року, до участі у якому залучено спеціаліста - інженера землевпорядника ОСОБА_17 , яким проведено геодезичне обстеження із використанням ним відповідного приладу «GPS Topcon Gr-5», яким за результатами огляду виготовлено збірний кадастровий план земельної ділянки :90:230:0135, який долучений до матеріалів кримінального провадження та за результатами якого встановлено, що поточне будівництво на вказаній земельній ділянці займає площу 0,0368 га.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Згідно із ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» - житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній вулиць: магістральних - не менше 6 м, житлових - не менше 3 м.

При будівництві зазначеного об`єкта порушена відстань забудови до меж суміжної земельної ділянки, що передбачена ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (пункт 15.3.1), адже під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення.

Для пожежних автомобілів слід передбачати проїзди завширшки не менше ніж 3,5 м або смуги завширшки не менше ніж 6 м, які повинні бути розраховані на відповідні навантаження від пожежного автомобіля.

Відстань від поточного будівництва до металевої огорожі у різних точках складає 0,97 м., 0,91 м., 0,85 м., що є значно меншою за норми, визначені у ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова

АДРЕСА_1 поточне будівництво здійснюється без дотримання протипожежних відстаней до сусідніх існуючих будинків, що є порушенням пункту 15.2.2. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 № 104.

Забудовником порушено норми абзацу другого п. 6.1.31 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги» - розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається, а забудовником, що підтверджується скріншотами оголошень нерухомості, яка продається, будується якраз багатоквартирний будинок, який відповідно до документів, наданих забудовником є будинком садибного типу, що не відповідає дійсності. У численних оголошеннях в мережі Інтернет зазначається про продаж саме квартир за вказаною адресою: одно- та двокімнатних з окремим санвузлом у кожній, що підтверджується протоколами огляду інтернет ресурсів від 19.04.2024 року та 07.06.2024 року.

Крім того, ОСОБА_9 у своєму зверненні до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 01.04.2024 року зазначив, що станом до 28.03.2024 року планувалось будівництво 40 кімнат та 8 паркомісць, а станом на 01.04.2024 року скориговано проектні рішення та на даний час планується будівництво 20 кімнат у будинку та 15 паркомісць.

Все вищезазначене, оголошення в мережі Інтернет про продаж квартир підтверджує, що будується не індивідуальний житловий будинок, а багатоквартирний.

Пунктом 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» передбачено, що розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається.

Порушуючи вимоги містобудівного та земельного законодавства зазначена земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просив слідчого суддю накласти арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:230:0135, власником якої є ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною відчуження, розпорядження, користування даною земельною ділянкою та забороною проведення будь-яких будівельних робіт.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження № 0000342 від 22 лютого 2024 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя встановив, що прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :90:230:0135 та об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на ній, прокурором у клопотанні не доведено таку мету накладення арешту на вказане майно, як збереження речових доказів.

Надані суду матеріали не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що вищевказана земельна ділянка є об`єктом вчинення кримінально протиправних дій, як на це посилається прокурор у клопотанні, оскільки долучені до клопотання матеріали не є достатньою підставою для переконливого висновку про те, що будівництво, яке здійснюється на ділянці її власником, вчиняється ним самовільно, всупереч установленому законом порядку і такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, як про це зазначено у диспозиції ст. 356 КК України, за ознаками якої і здійснюється кримінальне провадження № 0000342 від 22 лютого 2024 року, в рамках якого і звернувся прокурор до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, в якості підстави для накладення арешту.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :90:230:0135, не може бути накладений за обставин, викладених у клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в долучених до клопотання прокурора матеріалах взагалі відсутня постанова дізнавача від 24.04.2024 року про визнання земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на ній, речовими доказами, що викликає обґрунтований сумнів у необхідності накладення арешту на вищевказане майно саме з метою збереження його, як речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Інших, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, матеріали клопотання не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора є такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4