Справа № 304/1545/24 Провадження № 1-кс/304/505/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000175 від 17 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернулася до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000175 від 17 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про накладення арешту на транспортний засіб марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), 2012 року випуску, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16 липня 2019 року належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном. Клопотання мотивує тим, що Перечинським відділом Ужгородської окружної прокуратури відповідно до вимог КПК України здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення слідчим відділом відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, під час якого встановлено, що 17 червня 2024 року біля 08.36 год ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи рейсовим автобусом марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , сполученням П.Гута-Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, рухаючись по автодорозі в населеному пункті с. Сімер у напрямку м. Ужгород, разом з 25 пасажирами всередині, проявив неуважність та допустив з`їзд автобуса в кювет з правої сторони по ходу руху, де перекинувся на правий бік. Внаслідок ДТП троє пасажирів отримали тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється. Після проведення огляду місця ДТП автобус марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16 липня 2019 року належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , доставлено до відділення поліції ГУПН в Закарпатській області та поміщено на майданчик тимчасового тримання. Зазначений транспортний засіб, як зазначає прокурор, постановою органу досудового розслідування від 17 червня 2024 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Посилаючись на норми кримінального процесуального закону, які визначають питання накладення арешту на майно, прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування існує необхідність у накладенні арешту на зазначене у клопотанні майно, задля його збереження як речового доказу у даному кримінальному провадженні, а також з метою залучення спеціалістів з подальшим проведенням експертиз для встановлення технічної справності транспортного засобу, виявлення причин та умов, які спряли дорожньо-транспортній пригоді, а тому просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Одночасно зазначив, що на даний час всі слідчі дії з автобусом марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , вже проведені.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення клопотання в частині накладення арешту щодо заборони відчуженні не заперечила, однак просила в частині заборони користуватися вказаним майном відмовити, оскільки органом досудового слідства всі слідчі дії (експертизи) із транспортним засобом проведено.

Заслухавши пояснення ініціатора клопотання, вивчивши надані ним матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, прийшов до такого висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з наданих прокурором ОСОБА_4 матеріалів, 17 червня 2024 року біля 08.36 год ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи рейсовим автобусом марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , сполученням П.Гута-Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, рухаючись по автодорозі в населеному пункті с. Сімер у напрямку м. Ужгород, разом з 25 пасажирами всередині, проявив неуважність та допустив з`їзд автобуса в кювет з правої сторони по ходу руху, де перекинувся на правий бік. Внаслідок ДТП троє пасажирів отримали тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється.

Також з даних матеріалів убачається, що за вказаним фактом того ж дня розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000175 від 18 червня 2024 року (а. к. 4).

Окрім цього того ж дня було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди від будинку АДРЕСА_2 ; за наслідками огляду автобус марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , поміщено на спеціальний майданчик тимчасового тримання ВП № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Перечин, вул. Ужгородська, 37.

Постановою старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 про визнання предмету речовим доказом від 17 червня 2024 року зокрема автобус марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000175.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України видно, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Прокурором доведено, що вилучене майно, має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000175 та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Поряд з цим слідчий суддя додатково враховує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

В ході розгляду клопотання не доведено та не встановлено обставин, які б давали слідчому судді підстави вважати, що на даний час необхідності у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з підстав збереження речових доказів немає, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

На думку слідчого судді, таке втручання органів досудового розслідування у права і свободи особи, є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

У той же час під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що власником транспортного засобу марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), 2012 року випуску, є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , що стверджується наявною у матеріалах клопотання копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. к. 19, 20-21).

Власність є одним із найголовніших об`єктів кримінально-правової охорони. Її соціальне значення відображено у ст. 1 КК України, де зазначено найважливіші цінності, правова охорони яких становить завдання закону про кримінальну відповідальність.

Частиною 5 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Нормами частини 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Відтак слідчий суддя вважає обґрунтованим застосувати заборону розпорядження майном транспортним засобом марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 , зважаючи на встановлені ризики знищення, приховування, псування майна, яке є речовим доказом, що у свою чергу не позбавляє власника ОСОБА_5 можливості користуватися таким.

Слідчий суддя звертає увагу, що накладення арешту на майно в частині розпорядження таким не є припиненням або позбавленням права власності на нього. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності, тобто не забороняє користування, не припиняє права власності на нього.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000175 від 17 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «IVAN», д/н НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), 2012 року випуску, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16 липня 2019 року належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатися вказаним майном.

У задоволенні вимог решти клопотання відмовити.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1