Справа №:755/1887/22
Провадження №: 1-кс/755/3602/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на рішення дізнавача у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 жовтня 2021 року за № 0003374, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Представник АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 , звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, на рішення дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_4 від 05 серпня 2024 року про повну відмову у задоволенні клопотання АТ щодо проведення допиту та здійснення тимчасового доступу до речей і документів.

Це рішення слідчого автор скарги вважає таким, що прийняте без належної перевірки обставин кримінального провадження через призму його доводів вказаних у клопотанні, що було подане у порядку ст. 220 КПК, недотримання вимог ст. 9, 25, 110, 159-160, 220, 224 вказаного Кодексу, а тому просить його скасувати.

Зокрема, відмічається, що питання про тимчасовий доступ порушувалось зметою отримання інформації про наявність договірних відносин між АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_5 та про рух коштів по рахунку за жовтень 2021 року, відкритого в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ім`я громадянки ОСОБА_5 , інформації щодо ІР-адреси, з якої (яких) здійснювались ініціювання несанкціонованих переказів з рахунку останньої у вказаний період, a також виписок по рахунку з розшифруванням транзакцій за вказаний період.

Питання допиту в якості свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про обставини заволодіння невідомим грошовими коштами в сумі 13500 грн з її рахунку, з питань блокування SIM - карти телефонного оператора, звернення до Банку з приводу зникнення грошей з рахунку та відшкодування збитків зметою підтвердження події.

Крім того, у скарзі зауважується, що, за твердженням дізнавача, відсутні документи, що підтверджують матеріальний збиток, але додатком до клопотання від 19 січня 2022 року № KHO-14.6.2/42 представника ОСОБА_6 про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні був доданий меморіальний ордер № 24679_5 від 19 жовтня 2021 року про відшкодування за рахунок Банку клієнту ОСОБА_5 викрадених з її рахунку грошей в сумі 13500 грн.

ІІ. Позиція сторін

ОСОБА_3 скаргу підтримав з наведених у ній передумов.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми ч. 3 ст. 306 того ж Кодексу, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

ІІІ. З`ясовані обставини, щодо питань, котрі розглядаються (узагальнені)

Ініціатор скарги подав клопотання до Дніпровського УП у межах вказаного кримінального провадження у т.ч. про проведення допиту, здійснення тимчасового доступу до речей і документів

Потребу у вчиненні таких дій умотивував тим, що це забезпечить викання вимог ст. 2, 9, 25 КПК в частині з`ясування істини щодо обставин, котрі розслідуються у межах кримінального провадження.

Оскаржуваною постановою дізнавача відмовлено у задоволенні клопотання повністю.

В рішенні дізнавач відмовляючи у проведенні слідчих дій покликається у т.ч. на те, що:

(а) за час досудового розслідування потерпілим не було надано жодних документів, що підтверджують матеріальний збиток, що унеможливлює на даний момент здійснити тимчасовий доступ до документів та речей;

(б) заборона розкриття відомостей досудового розслідування зумовлена особливостями кримінального провадження, зокрема, необхідністю встановлення та розшуку осіб, що вчинили кримінальне правопорушення, запобігання знищенню слідів та інших доказів винними особами або їх спільниками чи іншими зацікавленими в результатах досудового розслідування особами.

Передчасне і неконтрольоване розголошення даних досудового розслідування може не тільки вплинути на хід досудового розслідування, завдати шкоди повноті й об`єктивності встановлення обставин кримінального правопорушення, а й інтересам потерпілого, підозрюваного й інших учасників кримінального провадження. Лише слідчий, дізнавач, прокурор, уповноважені на проведення досудового розслідування особи, визначають зміст та обсяг даних досудового розслідування, які можуть бути оприлюднені і стати відомими певному або невизначеному колу осіб, зокрема, іншим учасникам провадження.

ІV. Право, яким керувалася слідчий суддя

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення […]: 7) рішення слідчого […] про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, […] чи захисником.

Частинами першою та другою статті 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого […] складається з: […] 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу […].

V. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВПВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в ч. 1 ст. 303 КПК. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Перелік слідчих (розшукових) дій чітко регламентований Главою 20 цього Кодексу, яка має структурно сформований наступний зміст: допит (ст. 224); допит свідка, потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні (ст. 225); особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи (ст. 226); участь законного представника, педагога, психолога або лікаря у слідчих (розшукових) діях за участю малолітньої або неповнолітньої особи (ст. 227); пред`явлення особи для впізнання (ст. 228); пред`явлення речей для впізнання (ст. 229); пред`явлення трупа для впізнання (ст. 230); протокол пред`явлення для впізнання (ст. 231); проведення допиту, впізнання у режимі відеоконференції під час досудового розслідування (ст. 232); проникнення до житла чи іншого володіння особи (ст. 233); обшук (ст. 234); ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 235); виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 236); огляд (ст. 237); огляд трупа (ст. 238); огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією (ст. 239); слідчий експеримент (ст. 240); освідування особи (ст. 241); підстави проведення експертизи (ст. 242); порядок залучення експерта (ст. 243); розгляд слідчим суддею клопотання про залучення експерта (ст. 244); отримання зразків для експертизи (ст. 245).

У даному випадку, зі скарги слідує, що особа, яка її подала просить скасувати у т.ч. постанову в частині, в якій відмовлено у задоволенні клопотання про звернення до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до документів у порядку ст. 159-160 КПК, тобто в тій частині процесуального рішення суб`єкта оскарження, якою питання передбачені п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК, як і п. 2-6, 8-9-1, 11 ч. 1 ст. 303 КПК, не розглядалися.

Тому, в цій частині скарги не може йтися про певне порушення, котре витікає з п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, бо самі питання (визначенні ст. 159-160 КПК) не відносяться до слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, перелік яких визначений Главами 20, 21 КПК України.

Водночас, для вирішення іншого питання скарги, в частині котра стосується відмови слідчого провести слідчі дії (допит), то першочергово слід відмітити, що для його аналізу по суті (через призму мотивів постанови), необхідно встановити його межі.

Так, слідчий суддя звертає увагу на те,що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання питання слушності проведення тієї чи іншої слідчої дії, а тому доцільно встановити такі критерії щодо дотримання (1) формальних вимог до постанови (має відповідати ст. 110 КПК) та (2) безпосередньо змісту зазначеної постанови.

Надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає формальним вимогам ст. 110 КПК.

В частині безпосередньо змісту зазначеної постанови слід указати, що в цьому ключі важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком установити істину, перевірити звернення на предмет слушності узагалі проведення такої дії у справі, обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

З огляду на що, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Проте, повноваження, ввірені слідчому, також спрямовані на здійснення ефективного досудового розслідуванням. Він, як особа, що має повний доступ до матеріалів кримінального провадження, достатню кваліфікацію як професійний юрист, на яку поширюються гарантії незалежності від впливу, тиску, втручання, діяльність якого підлягає обґрунтованій критиці у відповідних межах, а також наділена відповідним обсягом повноважень відповідно до КПК України (у частині здійснення повноважень у кримінальному провадженні), має дискрецію приймати рішення щодо подальшого здійснення кримінального переслідування та щодо тих дій, котрі у ньому слід учинити.

Безумовно, слідчий суддя не може перебирати на себе повноважень дізнавача, брати активну участь у здійсненні досудового розслідування, лише здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав,свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях на етапі досудового розслідування, а також не розглядає справу по суті на цьому етапі.

Позиція ця витікає з того, що слідчий суддя не може втручатися у процес прийняття рішень слідчим, із урахуванням його незалежності, гарантованої законом, його професійного досвіду і експертності, а також певної свободи розсуду, що випливає із особливого становища його як слідчого, тобто особи, що здійснює розслідування у цьому кримінальному провадженні, обізнаної із обставинами справи, та такої, що може оцінити подальшу успішність справи у суді.

Тому, рішення, яке оскаржується, необхідно оцінити у контексті його обґрунтованості та вмотивованості. Наприклад, у ч. 3, 4 ст. 370 КПК вказується, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Здійснивши таку оцінку, слідчий суддя констатує, що оскаржуване рішення в частині відмови щодо проведення допиту не відповідає вказаним критеріям (обґрунтованості та вмотивованості), висловлені у ньому аргументи «проти» не є такими, котрі заслуговують на увагу, та мають об`єктивне підґрунтя в собі, оскільки не містять відповіді на питання того, які факторки зашкодять провадження у разі допиту ОСОБА_5 безпосередньо. Тим паче, що це провадження і так перебуває в умовному «куті», адже розслідується ще з 2021 року.

Автор скарги у клопотанні вказав пряму ціль допиту, однак дізнавач навів загальну інформацію не розкривши дані про те, як заявлена у клопотанні ціль, за обставин цієї справи, може зашкодити самій справі.

Апріорі, цілі допиту особи під час досудового розслідування є важливим елементом кримінального процесу, оскільки допомагає встановити обставини справи, зібрати докази, а також визначити правову оцінку поведінки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Цілі допиту особи під час досудового розслідування в цій справі можна поділити на кілька основних груп:

1. встановлення фактів та обставин справи

- збір інформації: допит може бути спрямований на те, щоб отримати відомості про можливі обставини події, відомості, які можуть допомогти виявити об`єктивну істину. Адже, допитану особу запитують про те, що їй відомо про події, пов`язані з кримінальним правопорушенням, що сталося, або інші важливі аспекти, які можуть вплинути на хід розслідування;

2. отримання доказів

- виявлення доказів: допит особи допомагає виявити нові докази, які можуть бути корисні для розслідування (наприклад, свідчення про обставини, місце перебування тощо);

- перевірка наявних доказів: допит дозволяє співвіднести отриману інформацію з іншими доказами (документами, матеріалами слідчих дій тощо).

Отже, щонайменше ці цілі, котрі включають встановлення фактів і обставин справи, отримання доказів, є вагомими, і в період, коли розслідування триває з 2021 року, на переконання слідчого судді, вказані дізнавачем мотиви не враховують у собі положень ст. 2, 9, 28 КПК України.

VІ. Висновок

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню в частині відмовити у проведенні допиту.

Також, у порядку ст. 534 КПК, враховуючи положення у т.ч. ст. 220 вказаного Кодексу, вважає необхідним зобов`язати дізнавача розглянути питання згідно вимог цієї статті, як проте і вказується у прохальній частині скарги. Вжиття такого типу індивідуальних заходів щодо порядку і строків виконання судового рішення обумовлюється слідчим суддею тим, що первинного розгляду питання автор скарги чекав у період з 18 липня по 05 серпня 2024 року, а саме рішення отримав лише у жовтні того ж року, тобто йдеться про період, котрий не відповідає вказаному у ст. 220 КПК України.

З цих підстав та керуючись статтями 303-307, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

скаргу - задовольнити частково.

Постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 від 05 серпня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , який діє в інтересах АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », № КНО-14.6.2/434 від 14 липня 2024 року (отримано УП 18 липня 2024 року №69343), у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 жовтня 2021 року за № 0003374, скасувати в частині відмови у допиті (п. 2.3 прохальної частини вказаного клопотання) та зобов`язати розглянути це питання у відповідності до вимог статтей 220 КПК України (три дні з моменту отримання цієї ухвали).

В іншій частині скарги відмовити у її задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1