Справа № 953/3263/24
Провадження № 1-кс/953/8062/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000506 від 11 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, в якому прокурор просить накласти арешт у кримінальному провадженні №0000506 від 11.04.2024 на тимчасово вилучене 18.10.2024 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення другого поверху) майно шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, а саме:

- мобільний телефон TECNO SPARK GO 2024, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , без наявних в ньому сім-карт;

- мобільний телефон TECNO SPARK GO 2024, імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_2 , без наявних в ньому сім-карт.

Місцем зберігання арештованого майна прокурор просить визначити слідчий відділ Управління СБ України в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає наступне.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області за процесуального керівництва відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000506 від 11.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Установлено, з що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_4 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

У зв`язку з чим, а також будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану на підставі відповідного указу Президента України, у невстановленої групи осіб, виник злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

В ході досудового розслідування отримано інформацію, щодо невстановленої групи осіб, які можуть бути причетні до вищевказаної діяльності.

Так, отримано інформацію, що невстановлена група осіб на території м. Харкова організувала та скоординувала діяльність з створення та адміністрування чат-ботів у соціальних мережах та месенджерах, метою яких є вербування агентів з числа громадян України для проведення підривної діяльності проти України.

Усвідомлюючи, що на території України введено воєнний стан на підставі відповідного указу Президента України невстановлена група осіб, надаючи представникам «рф» можливості адміністрування чат-ботів, метою яких є вербування агентів з числа громадян України, надає технічні можливості для проведення підривної діяльності проти України представникам держави агресора.

В ході виконання доручення слідчого, в рамках кримінального провадження №0000506 отримано інформацію, що невстановлена група осіб орендує приміщення та зберігає обладнання для функціонування роботи чат-ботів (серверне обладнання, комп`ютерну техніку, сім-картки оператора мобільного зв`язку) у нежитлових приміщеннях 2 поверху за адресою АДРЕСА_1 .

Також в ході досудового розслідування допитано свідків, які в ході допиту повідомили, що намагалися влаштуватися на роботу за допомогою сайтів пошуку роботи, після чого з ними зв`язувалися через месенджер «Телеграм» та пропонували вакансію «Адміністрування чат-ботів у месенджері «Телеграм», де основними завданнями було слідкувати за налаштуваннями боту, редагувати скрипт спілкування з громадянами України та входити у довіру але отримавши умови відмовились. Свідки також повідомили, що грошові кошти за наданні послуги отримує через криптовалюту та платіжні систем, які діють на території «рф».

Вказані дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

18.10.2024 в період часу з 09 год. 20 хв. по 13 год. 26 хв. на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 16.10.2024 (справа 953/3263/24, н/п 1-кс/953/7681/24) проведено обшук у нежитлових приміщеннях 2 поверху за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено:

1. мобільний телефон TECNO SPARK GO 2024, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , без наявних в ньому сім-карт;

2. мобільний телефон TECNO SPARK GO 2024, імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_2 , без наявних в ньому сім-карт.

В ході обшуку встановлено, що вилучене майно належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор зазначає, що вказане майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а саме сліди створення та адміністрування чат-ботів у соціальних мережах та месенджерах, метою яких є вербування агентів з числа громадян України для проведення підривної діяльності проти України. Вказані обставини будуть перевірені в ході проведення комп`ютерно-технічної експертизи. Вказане майно зберігається в камері зберігання речових доказів УСБУ в Харківській області.

В ході вказаних обшуків встановлено, що вилучені предмети, речі та документи є носіями інформації та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

18.10.2024 постановою слідчого вказані предмети, речі та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Речі та документи, вилучені за вище вказаними адресами являють собою матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор зазначає, що вони відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність ряду осіб до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України.

Зважаючи на викладене, прокурор зазначає, що на час досудового розслідування та судового провадження на вищезазначені речі необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді заяву про розгляд клопотання за його відсутності. В заяві зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

ОСОБА_5 , який зазначений прокурором як власник майна, у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді заяву про розгляд клопотання прокурора за його відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Пунктом 2 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є, зокрема, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку , передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98КПК, а саме є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій; гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо,щодо яких є достатні підстави вважати,що вони: 1) підшукані,виготовлені,пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або)зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення,у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчий суддя висновує, що в клопотанні про арешт майна прокурором не наведено будь-яких обставин та доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для арешту вилученого під час проведення обшуку вищезазначеного майна, зокрема слідчий суддя не вбачає жодних достатніх підстав вважати, що вилучені під час обшуку речі, відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст.167 та ст.98 КПК України. Прокурором ані в клопотанні, ані під час розгляду клопотання слідчим суддею не було доведено можливість використання зазначених речей як доказу у кримінальному провадженні, не наведено жодних обставин та не надано відповідних доказів, які б могли свідчити про наявність розумної підозри вважати, що вилучені речі були здобуті злочинним шляхом, використані як засоби чи знаряддя кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, були предметом кримінального правопорушення, використовувались для його вчинення, були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або якимось іншим чином мають значення у даному кримінальному правопорушенні.

У своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт на мобільні телефони.

Згідно з ч.2 ст.168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Прокурором не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучені мобільні телефони, не доведено неможливість зняття з них інформації без їх вилучення та арешту.

При цьому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 22 жовтня 2024 року клопотання про арешт вищезазначеного майна у даному кримінальному провадженні було повернуто прокурору з встановленням строку для усунення недоліків з тих підстав, що в порушення ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні зазначено, що зазначене в клопотанні майно належить ОСОБА_5 , але відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження цим майном саме зазначеною особою, не зазначено обґрунтування необхідності арешту майна у обсязі, зазначеним в клопотанні.

При повторному зверненні з клопотанням про арешт майна, прокурором не усунені зазначені вище недоліки, не додано жодних документів та не наведено жодних фактів, які б свідчили про належність вилученого майна зазначеній в клопотанні особі ОСОБА_5 , у слідчого судді відсутні будь-які підстави вважати, що зазначена в клопотанні особа дійсно є власником або володільцем майна.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

На підставі вищевикладеного слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.173 КПК України вилучене під час обшуків майно підлягає негайному поверненню власникам майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000506 від 11 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - відмовити.

Вилучене під час проведення обшуку 18 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення другого поверху), майно повернути власнику.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1