Справа №583/379/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1147/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил водіння або експлуатації машин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , відповідно якої остання просить вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2024 відносно ОСОБА_9 , змінити. Призначити ОСОБА_9 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 415 КК України у виді службового обмеження на строк до одного року. Також зменшити суму цивільного позову присудженого ОСОБА_9 з 400 000 грн. до 200 000 грн.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу не обрано.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 400 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 8727 грн. 52 коп. в рахунок відшкодування витрат за проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що суд призначаючи обвинуваченому покарання безпідставно не врахував обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Так, останній в судовому засіданні свою вину визнав, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акту, при цьому зазначив, що не бажав загибелі побратима, який був також його командиром, служили бік о бік, намагався його врятувати.

Також судом не взято такі характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_9 , як перебування на його утримані двох неповнолітніх доньок, яких він виховує самостійно, оскільки рідна мати дітей померла. Окрім цього в обвинуваченого є батьки пенсіонери, які також потребують допомоги. Із початку повномасштабної війни, ОСОБА_9 став на захист Батьківщини, за час проходження служби характеризуються лише з позитивної сторони, всі накази виконує своєчасно, у побратимів користується повагою, військової дисципліни не порушував, до військового майна відноситься відповідально.

Таким чином, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого, наявності пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_9 неодноразово виконував та наразі виконує бойові розпорядження по захисту Батьківщини, тобто бере безпосередню участь у заходах пов`язаних із захистом України від збройної агресії РФ, апелянт вважає достатнім у даному випадку було б покарання службове обмеження на строк до одного року.

Окрім цього, з урахуванням того, що на утриманні обвинуваченого перебуває двоє неповнолітніх дітей та двоє батьків пенсіонерів, апелянт просить розглянути можливість зменшити цивільний позов з 400 000 грн. до 200 000 грн.

Представник цивільного позивача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу, відповідно якого просить вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2024 в частині вирішення цивільного позову залишити без змін.

Так, матері потерпілого, ОСОБА_10 у зв`язку зі смертю сина, спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених нею моральних стражданнях та тих нескінчених стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час.

З огляду на те, що моральна шкода позивачу завдана смертю її сина, що спричинила та буде спричиняти протягом усього життя останній душевні страждання, тому з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, представник вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції належною аргументацією критеріями, у відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, а присуджена сума відшкодування є домірною цій шкоді.

У свою чергу, саме по собі перебування на утримання цивільного відповідача неповнолітніх дітей та наявність батьків-пенсіонерів, які забезпечені соціальними виплатами, не може вважатися достатньою підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду першої інстанції, солдат ОСОБА_9 10.10.2023 близько 04.10 год. керував технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser», реєстраційний військовий номер НОМЕР_2 , зі спареним великокаліберним кулеметом. Рухаючись по тимчасовому дерев`яному мосту через річку Ворскла біля с. Климентове Охтирського району Сумської області, зі сторони м. Тростянець в бік м. Охтирка, ОСОБА_9 проявив злочинну недбалість, діючи всупереч п.п. 2.3. (б), п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що зобов`язують бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Так ОСОБА_9 , не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, враховуючи дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив виїзд транспортного засобу за межі річка Ворскла. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний військовий номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 загинув на місці події, причиною його смерті стало утоплення. Таким чином, допущені ОСОБА_9 порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 415 КК України, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель потерпілого.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка покладалася на розсуд суду. прокурора, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 ніким не оспорюються і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і роз`яснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил водіння транспортної машини, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, є вдівцем, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується позитивно, наявність пом`якшуючої покарання обставини (активне сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також судом враховано і позиція потерпілої, висловлена в судовому засіданні та те, що до цього часу обвинуваченим не відшкодованою залишається моральна шкода, що спричинена загибеллю потерпілого та призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 415 КК України у виді 01 року позбавлення волі.

Між тим, відповідно до положень ст. 58 КК України, суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, може замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, покарання у виді службового обмеження на той самий строк з відрахуванням в дохід держави від десяти до двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення .

Так, при апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваний на службу за мобілізацією, позитивно характеризується командуванням військової частини, зразково виконує свої обов`язки, що не заперечується ніким з учасників провадження.

Також, із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Окрім цього, потерпіла не заперечувала проти призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням чи обмеженням волі.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_9 замість раніше визначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 01 рік остаточне покарання у виді службового обмеження на строк 01 рік з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення 10 %.

Визначене таким чином остаточне покарання у виді службового обмеження не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), тому доводи сторони захисту у цій частині заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про зменшення суми моральної шкоди, то колегія суддів зазначає таке.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п.9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку розгляду провадження потерпілою ОСОБА_10 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позови до обвинуваченого ОСОБА_9 .

На підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог цивільного позову та вирішив стягнути із обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 000 грн.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції взяв до уваги наявність вини ОСОБА_9 у заподіянні шкоди, завданої смертю особи, що безперечно призвело до значних страждань та вимушених змін у житті потерпілої, врахував, що життя людини є найвищою цінністю в суспільстві.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність моральної шкоди у вищевикладеній частині; протиправність поведінки обвинуваченого як особи яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою обвинуваченого та її результатом - моральною шкодою; вина обвинуваченого як особи яка завдала моральної шкоди.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, з огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції наведених вище вимог дотримався в повній мірі, визначений розмір відшкодування завданої моральної шкоди буде справедливим й відповідатиме принципу розумності, ступеню понесених потерпілою моральних страждань, внаслідок протиправних дій обвинуваченого та буде достатньою компенсацією такої шкоди.

На переконання колегії суду, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілої, є достатнім для розумного задоволення потреб останньої та не призведе до її безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст.404,405,407,408, 414, 418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайнного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року відносно ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, вважати засудженим до покарання у виді службового обмеження строком на 01 рік, із відрахуванням в дохід держави 10 % із суми його грошового забезпечення.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4