Дата документу 23.10.2024 Справа № 335/2091/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний №335/2091/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/628/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 23 жовтня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON);

підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»;

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» до 02 листопада 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок грн. 00 коп.) гривень 00 копійок.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено слідчим суддею.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зменшити розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що цей запобіжний захід є занадто суворим та необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності так як вважає, що не причетний до скоєння злочину, в якому він підозрюється, вину у перешкоджанні діяльності ЗСУ разом з іншими особами не визнає, 15 липня 2023 року представники ІНФОРМАЦІЯ_2 повістку в установленому порядку йому не вручали, він ніколи не переховувався від органів правопорядку та представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , має стійкі соціальні зв`язки, родину на утриманні матір, постійне місце проживання та доходи від працевлаштування.

Зазначає, що ОСОБА_6 ніяких конкретних протиправних дій, викладених у повідомленні про підозру, яке йому було вручено 14 травня 2024 року без участі захисника, не вчиняв, не намагався покинути місце, де відбувались події, під час затримання нарядом поліції не намагався сховатись.

Посилається на те, що слідчим суддею не було прийнято до уваги те, що підозрюваний має місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який належить його батькам.

Також, зазначає, що підозрюваний стверджує, що він готовий співпрацювати зі слідством, не намагатиметься переховуватись, а сприятиме у з`ясуванні обставин цієї справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб по справі в короткі строки було встановлено всі обставини та було прийнято законне рішення.

Звертає увагу, що ризики, зазначені в клопотанні слідчого, не доведені та не знайшли свого підтвердження у суді, а ґрунтуються лише на припущеннях.

Вважає, що слідчий суддя для підозрюваного визначив непомірну заставу у максимальному розмірі.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання слідчого та звільнити його з-під варти під особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі підозрюваний зазначає, що він не згоден з оскаржуваною ухвалою, вважає її невмотивованою.

Вказує, що прокурором та слідчим не надано жодних належних доказів на підтвердження фактів обґрунтованості підозри.

Зазначає, що в другому епізоді кримінального правопорушення, який йому інкримінується, зазначено про перешкоджання діям ЗСУ, однак фігурантами в ІНФОРМАЦІЯ_3 , які не входять до лав ЗСУ.

Підозрюваний не погоджується з твердженням про можливість поширення ним відеозаписів в мережі Інтернет.

Також, вказує, що слідчий суддя спирався на сфальсифіковані докази. Фальсифікація проти нього тісно пов`язана з журналістською діяльністю, якою він та інші журналісти фіксували свавілля посадових осіб.

Вважає, що ризики, які вказані в клопотанні, нічим не підтвердженні.

На думку підозрюваного, слідчий суддя постановив невмотивовану ухвалу, яка порушує норми міжнародного законодавства та Конституції України.

Крім того, зазначає, що йому не повідомили про законність утворення юридичної особи ТЦК та СП.

Наголошує на тому, що він поширював тільки ту інформацію, яку отримував від компетентних структур.

Вказує, що не прийнято до уваги відеозапис з висловлюванням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_10 , який підтверджує незаконність дій ТЦК та СП.

Також, зазначає, що слідчим суддею не були досліджені жодні докази щодо обґрунтованості підозри, а його доводи викривлені.

Наголошує на тому, що відповідно до норм національного законодавства та норм міжнародного права, відсутні жодні підстави тримання його під вартою.

Зауважує, що його попередня поведінка свідчить про те, що він намагається відстоювати свої права та дійти істини.

Вважає, що подане слідчим клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволеною.

Окрім того, підозрюваний зазначає про незадовільний стан свого здоров`я.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 02 вересня 2024 року до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту, СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , яке погодив прокурор відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят діб.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.

За матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000663 від 25 квітня 2023 року, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що дають достатньо підстав підозрювати, що громадянин України ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, в умовах особливого періоду, в тому числі в умовах воєнного стану та загальної мобілізації, запроваджених 24 лютого 2022 року, усвідомлюючи, що процес та заходи мобілізації, що проводяться у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, викликали широкий резонанс у суспільстві, вирішив перешкоджати законній діяльності Збройних сил України зі здійснення мобілізації в особливий період.

Свій намір ОСОБА_6 та інші співучасники домовилися реалізовувати шляхом перешкоджання військовослужбовцям Збройних сил України у проведенні мобілізаційних заходів, а також шляхом створення та поширення за допомогою мережі Інтернет через канали відеохостингу «Ютуб» під назвами « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та « ІНФОРМАЦІЯ_5 » інформації, яка мала б викликати у населення уяву про протиправність мобілізаційних заходів, відсутність повноважень на їх проведення у відповідних структурних підрозділів Збройних сил України та дискредитацію цих підрозділів.

Реалізуючи свій намір, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних сил України, діючи умисно, за попередньою змовою з іншими особами, ОСОБА_6 , приблизно в липні 2023 року, але не пізніше 15 липня 2023 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), в денний час доби, знаходився в одному з нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , де проводилося інтерв`ю у прямому ефірі ютуб-каналу «Народная информационная служба».

В цей час до вказаного приміщення, виконуючи обов`язок з проведення мобілізаційних заходів, прибули військовослужбовці Збройних сил України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Далі ОСОБА_6 під час отримання повістки, яка була вручена військовослужбовцями Збройних сил України, у прямому ефірі ютуб-каналу «Народная информационная служба» повідомив про відсутність підстав для мобілізації, а також про відсутність повноважень на проведення мобілізаційних заходів у військовослужбовців Збройних сил України.

При цьому, ОСОБА_6 достовірно знав, що його та інших співучасників дії та висловлювання фіксуються за допомогою відеозапису, транслюються у прямому ефірі ютуб-каналу «Народная информационная служба» та переглядаються значною кількістю осіб, а відеозапис у подальшому буде збережено на вказаному каналі та доступ до його перегляду матиме необмежена кількість осіб

Відеозапис указаних подій 15 липня 2023 року було розміщено на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 з необмеженим доступом до нього.

Указаними умисними діями ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими співучасниками створив та поширив у мережі Інтернет завідомо неправдиву інформацію про незаконність діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та відсутність у цих підрозділів Збройних сил України повноважень на проведення мобілізаційних заходів.

Крім того, 19 березня 2024 року, ОСОБА_6 отримав інформацію про проведення військовослужбовцями Збройних сил України заходів з мобілізації по бульвару Парковому у м. Запоріжжі.

Отримавши указану інформацію, діючи для досягнення раніше поставленої мети у вигляді перешкоджання законній діяльності Збройних сил України, ОСОБА_6 та інші співучасники, 19 березня 2024 року приблизно о 17 год. на автомобілі «Renault Megane» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 прибули на територію, розташовану поблизу територіального сервісного центру №2341 за адресою: АДРЕСА_3 , де військовослужбовці Збройних сил України ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вручали повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянину України ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Користуючись своєю чисельною перевагою, ОСОБА_6 разом з іншими співучасниками відтіснили військовослужбовців Збройних Сил України від ОСОБА_21 та у подальшому на автомобілі увезли його від місця проведення заходів мобілізації військовослужбовцями Збройних сил України.

Крім того, свої дії ОСОБА_6 та інші співучасники супроводжували висловлюваннями про те, що територіальні центри комплектувань та соціальної підтримки є незаконними органами та у них відсутні повноваження та підстави вручати повістки про виклик військовозобов`язаним.

При цьому, свої дії та висловлювання ОСОБА_6 та інші співучасники фіксували за допомогою відеозапису, створивши таким чином завідомо неправдиву інформацію про незаконність діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та відсутність у цих підрозділів Збройних сил України повноважень та підстав на проведення мобілізаційних заходів. Указану інформацію ОСОБА_6 у подальшому планував поширити серед невизначеного кола осіб за допомогою мережі Інтернет.

14 травня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухано доводи самого підозрюваного, його захисника, прокурора з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, а саме у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, доданими до клопотання, вказаними як в самому клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді, а саме: відомостями з протоколу огляду публікації в ютуб-каналі «Народная информационная служба» від 11 грудня 2023 року; висновком експерта від 19 квітня 2024 року №СЕ-19/108-24/4204-ЛД; відомостями з протоколу огляду флеш-носія USB «Т&G» від 01 травня 2024 року, а саме відеозаписів, наданих ІНФОРМАЦІЯ_8 з нагрудних камер військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_9 ; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи підозрюваного про фальсифікацію доказів у провадженні через його журналістську діяльність, якою, як стверджує підозрюваний, він та інші журналісти фіксували свавілля посадових осіб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підтвердження таких доводів в матеріалах провадження відомостей немає.

Твердження підозрюваного про те, що доводи слідчого та прокурора щодо обґрунтованості підозри ґрунтується на припущеннях і не підтверджуються матеріалами справи, є необґрунтованими та спростовуються доказами, доданими до клопотання слідчого.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 протиправних дій, викладених у повідомленні про підозру, не вчиняв; повістка в установленому законом порядку йому не вручалась; він поширював тільки ту інформацію, яку отримував від компетентних структур, та не намагався покинути місце, де відбувались події; в матеріалах справи відсутня інформація про законність утворення ІНФОРМАЦІЯ_10 не входять до складу ЗСУ, є передчасними.

Версія сторони захисту має перевірятися в установленому законом порядку під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не було належним чином перевірено наявність обґрунтованої підозри та докази не досліджувались, не є слушними та суперечать змісту оскаржуваної ухвали, в мотивувальній частині якої міститься посилання на додані до клопотання докази (з відображенням їх змісту), якими підтверджується обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 .

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні запобіжного заходу, продовжують існувати, а саме ризики того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України. Згідно з ч.5 ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.114-1 КК України, віднесено до категорії тяжких, за який передбачено суворе покарання - виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя врахував те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, проти вжиття військовослужбовцями Збройних Сил України мобілізаційних заходів, під час дії воєнного стану, і така діяльність підозрюваного може продовжуватися у разі його звільнення з-під варти без застосування інших заходів впливу та спонукання до подальшої неправомірної поведінки.

При цьому, слідчий суддя врахував і ту обставину, що ОСОБА_6 в судовому засіданні продовжував висловлюватись в тому сенсі, що він заперечує (або вдає, що заперечує) прості та очевидні факти об`єктивної дійсності, як-то факт існування України, як визнаної міжнародним співтовариством держави суб`єкта міжнародного права, що виникла і існує з 1991 року, факт наявності у нього громадянства України і обов`язків, що випливають з цього факту; факт наявності у центрів комплектування та соціальної підтримки повноважень у сфері військового обліку та мобілізаційної підготовки тощо.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що існує ризик того, що у разі звільнення з-під варти підозрюваний, знову, отримавши доступ до інформаційних технологій, продовжить здійснювати діяльність, що матиме ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Доводи підозрюваного в апеляційній скарзі про те, що слідчий суддя викривив в ухвалі його доводи та не зрозумів його позицію чи навмисно перекрутив факти, не є слушними, оскільки навіть в своїй апеляційній скарзі підозрюваний, посилаючись окрім іншого на зміст (далі дослівно) «…угод, досягнутих на Ялтинській конференції, що відбулась 11 лютого 1945 року…», викладає свої міркування з приводу держави Україна, використання державних символів, з приводу паспорта громадянина України тощо, вказуючи на те, що (далі дослівно) «…залишається відкритим питання щодо порядку використання державних символів, які відповідно до Конституції України встановлюються Законом. Згідно єдиного реєстру нормативно-правових актів прапор та герб Української рср залишаються чинними по теперішній час (виділено червоним). Стає велике питання, з яких підстав юридичні особи що здійснюють керування державою використовують символи, які не встановлені законом?(виділено червоним)…», а також підозрюваний зазначає про те, що (далі дослівно) «…питання існування України як суб`єкта міжнародного права, що виникла і існує з 1991 року, стає не таким уж простим та очевидним…».

Твердження підозрюваного в апеляційній скарзі про те, що зазначене він наводить лише для фіксування того, що він народився за певними координатами «…при Українській рср…»…, «…є розпорядником громадянина срср по факту народження…», «…не є іноземцем, мігрантом, чиєюсь власністю або річчю, ніколи не був безвісті зниклим…, від свого громадянства та своїх прав ніколи не відмовлявся…», і будь-які інші трактування його висловлювань є неправдою, на думку колегії, суддів не є переконливими та правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Слідчий суддя врахував окрім іншого і те, що ОСОБА_6 має статус обвинуваченого у двох інших кримінальних провадженнях, що перебувають на розгляді в інших судах, хоча слідчому судді і не було надано доказів того, що процесуальна поведінка останнього в межах тих проваджень є неналежною.

Також, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі вказав на те, що ОСОБА_6 , хоча офіційно і не працевлаштований, систематичного оподатковуваного доходу не має, проте до затримання здійснював публічну, в тому числі журналістську діяльність, має міцні соціальні зв`язки з дружиною, донькою та матір`ю, до обрання запобіжного заходу від органів досудового розслідування не переховувався, від явки до слідчого судді не ухилявся.

Пославшись на викладене, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі констатував, що станом на час вирішення питання про продовження запобіжного заходу ризик переховування ОСОБА_6 від досудового розслідування та суду не виглядає настільки небезпечним, щоб унеможливити застосування до нього й альтернативного запобіжного заходу, тобто одночасного визначення розміру застави.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного. Вказані висновки слідчого судді ґрунтуються на матеріалах провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді і вважає, що інші ніж тримання під вартою запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановлених ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6

Достатніх підстав для зміни запобіжного заходу підозрюваному на менш суворий, ніж тримання під вартою, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, оскільки вищевказані ризики, передбачені ст.177 КПК України, є високими, з урахуванням фактичних обставин провадження, відомостей про особу підозрюваного ОСОБА_6 , тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та суворості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у цьому правопорушенні.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею при розгляді клопотання та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В тому числі, слідчий суддя вказав, чому інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою не будуть достатніми для запобігання встановлених ризиків.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, матір, дружину, постійне місце проживання та доходи від працевлаштування, готовий співпрацювати зі слідством, не намагатиметься переховуватись від органу досудового розслідування, сприятиме з`ясуванню обставин цієї справи, висновків слідчого судді про існування вищевказаних ризиків не спростовують та самі по собі не свідчать про достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного для запобігання цих ризиків.

Більш того, в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 працевлаштований та має законне та стабільне джерело доходу. Джерело доходів його сім`ї не відоме.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про порушення права підозрюваного на захист, яке на думку сторони захисту, полягає в тому, що повідомлення про підозру вручене ОСОБА_6 без участі захисника, також не є слушними.

З матеріалів провадження убачається, що ці доводи сторони захисту раніше вже перевірялися при розгляді апеляційних скарг сторони захисту при вирішенні питання щодо законності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу та свого підтвердження не знайшли, оскільки, окрім іншого, обставини, передбачені ст.52 КПК України, які б вказували на обов`язкову участь захисника у цьому провадженні, відсутні.

Доводи сторони захисту, наведені в судовому засіданні, про порушення правил підслідності цього кримінального провадження є хибним, оскільки в матеріалах справи наявна постанова заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_22 від 27 листопада 2023 року про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Зі змісту цієї постанови убачається, що слідчим відділом Управління СБ України в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000663 від 23 червня 2023 року із попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.110, ч.1 ст.114-1 КК України, однак у зв`язку з високим навантаженням та великою кількістю кримінальних проваджень, у яких СВ УСБУ в області здійснює досудове розслідування, та указаним органом досудового розслідування не вжито усіх передбачених чинним кримінальним процесуальним законодавством заходів, спрямованих на дослідження обставин кримінального провадження, з метою забезпечення ефективного, швидкого, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, досудове розслідування було доручено іншому органу досудового розслідування, а саме слідчому управлінню ГУ НП в Запорізькій області.

На думку колегії суддів, загальнодоступний відеозапис виступу в засобах масової інформації Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо повноважень представників ТЦК та СП, на який посилається підозрюваний, обставин цього провадження не стосується та обґрунтованості підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , не спростовує.

До апеляційної скарги підозрюваним було додано копії документів, а саме: Постанову Верховної Ради України «Про військове формування на Україні» від 24 серпня 1991 року №I43I-XII; свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія НОМЕР_2 ; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 березня 2020 року; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07 лютого 2024 року; лист з ГУС у м.Києві від 27 березня 2024 року №20.3-2/47Пі-24; скірншот з сайту ООН; відповідь з ЦДАВО України від 31 січня 2020 року №28-зв.; лист з Управління доступу до публічної інформації Департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 05 липня 2022 року №22/1-09/1414; лист з Апарату Верховної Ради України від 26 вересня 2018 року №07/09-398; вирізку з колонки газети; Постанову Верховної Ради України «Про Засади державної політики України в галузі права» від 17 червня 1999 року №757-XIV.

Проте, на думку колегії суддів, інформація, яка міститься в вищевказаних документах, правильності висновків слідчого судді, викладених в оскаржуваній ухвалі, теж не спростовує та не є підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім того, на адресу Запорізького апеляційного суду повторно надійшло від підозрюваного ОСОБА_6 звернення із назвою «Сповіщення/Вимога» від 08 червня 2024 року за вих.№08062024. на 11-ти арк., яке не може бути прийнято до розгляду з таких підстав.

Вказане звернення адресуються «іноземному податковому агенту: «Запорізький апеляційний суд»», що веде свою підприємницьку діяльність за КВЕД 84.23 та зареєстрований в фінансовій корпорації Україна, за місцем реєстрації: АДРЕСА_4 , що має акредитацію в Британському Акредитаційному реєстрі (БАР гільдії)».

Проте, офіційна назвою суду є Запорізький апеляційний суд без жодних додаткових слів.

В зазначеному зверненні міститься вимога такого змісту: «ВИМАГАЮ: від особи яка вважається суддею компанії «Запорізький апеляційний суд», до початку судового засідання: прийняти до відома спростування презумпції BAR».

Отже, на думку колегії суддів, вказане звернення демонструє неповагу підозрюваного до суду.

В той же час, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Заяви та скарги, що подаються до суду, мають відповідати вимогам чинного законодавства. У тексті цих документів неможна використовувати образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду. У протилежному випадку це свідчить про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку автора документа. Такі дії суперечать основним засадам і завданням судочинства та можуть бути визнані судом як зловживання процесуальними правами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 липня 2021 року (справа №264/6844/20), від 16 січня 2024 року (справа №991/7073/23, ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 квітня 2023 року (справа №991/113/23).

Окрім того, вищевказане «Сповіщення/Вимога» не містить ознак процесуального документу, в ньому окрім іншого підозрюваний цитує висловлювання більшовицького лідера, вказує, що сам підозрюваний має громадянство срср по праву народження, називає Україну фінансовою корпорацією, (далі дослівно) «яка має тільки адміністративну територію, а право власності на землю немає, так як земля є власністю держави срср…».

Як убачається з матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали, слідчий суддя повно і всебічно з`ясував всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать матеріалам провадження та змісту оскаржуваної ухвали.

Порушень слідчим суддею при розгляді клопотання вимог КПК України, як про це зазначає підозрюваний, з оскаржуваної ухвали не убачається.

Згідно з матеріалами провадження, на час звернення з клопотанням, досудове розслідування не було завершено з об`єктивних причин.

Строк дії попередньої ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2024 року про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчувався 08 вересня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 липня 2024 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, а саме до 14 листопада 2024 року включно, у строк якого не входить строк на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження.

Отже, саме в межах строку досудового розслідування слідчим суддею продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , що узгоджується з вимогами ст.197 КПК України.

Як свідчать матеріали провадження та зміст оскаржуваної ухвали, всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Щодо твердження сторони захисту про те, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, прокурором доведено.

Враховуючи фактичні обставини провадження та відомості про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов правильного висновку про неможливість запобігти встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

В той же час, з урахуванням обставин, передбачених ч.4 ст.182 КПК України, слідчий суддя, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, одночасно визначив заставу у розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК України, як альтернативний запобіжний захід.

Оскільки апеляційні скарги подані лише стороною захисту, відповідно оскаржувана ухвала слідчого судді в частині можливості визначення розміру застави ніким не оспорюється, законність та обґрунтованість такого рішення колегія суддів не переглядає з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України.

З урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення та встановлених ризиків, колегія суддів не убачає підстав для зменшення розміру застави, визначеного слідчим суддею.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах підозрюваного та його захисника, а також ті, що були ними наведені під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків слідчого судді теж не спростовують.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянтів про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

При апеляційному розгляді та в своїй апеляційні скарзі підозрюваний вказував про погіршення стану його здоров`я і на те, що належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору він не отримує.

Втім, 08 серпня 2024 року при розгляді апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2024 року, колегія суддів, в порядку ст.206 КПК України, постановила ухвалу, якою доручила начальнику Філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області організувати здійснення медичного обстеження підозрюваного та за потреби забезпечити належне лікування останнього.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» до 02 листопада 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок грн. 00 коп.) гривень 00 копійок, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4