ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні №0000454 за апеляційною скаргою з доповненнями до неї адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на: автомобіль марки «Dacia» моделі «Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Motorola», імеі1: НОМЕР_2 та мобільний телефон «Iphone» моделі «15 pro mах», імеі: НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 .

Також цією ухвалою накладено арешт на мобільний телефон «Iphone» моделі «12 pro», імеі: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді та скасувати його й ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

ЄУНСС:723/4768/24

НП:11-сс/822/325/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 309 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вважає, що слідчим суддею неповно з`ясовано обставини справи, а тому ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права.

Зазначає, що слідчим суддею проігноровано той факт, що клопотання слідчого про арешт майна, яке було вилучено у ході огляду місця події 13.10.2024р., подано до суду з пропуском відповідних строків, передбачених кримінальним процесуальним законом, тому таке майно підлягало негайному поверненню власнику, як те передбачено ч.5 ст.171 КПК України.

Стверджує, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 є свідком, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а у матеріалах провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на наявність підстав для накладення арешту.

Також зазначає і те, що стороною обвинувачення не зазначено, які саме сліди збереглися на вказаному речовому доказі, або які дані містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Поряд з вказаним вище звертає увагу на те, що правових підстав для накладення арешту на вилучене майно немає, оскільки таке майно вже оглянуто, необхідні процесуальні дії проведені, крім того, підстав для застосування спеціальної конфіскації немає, а кримінальним правопорушенням шкоду не спричинено.

Стверджує, що при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею не було дотримано вимог ч.2, ч.4 ст. 173 КПК України, а зміст ухвали слідчого судді не відповідає вимогам ч.5 ст. 173 КПК України.

Одночасно зазначає, що ОСОБА_7 не отримував копію рішення слідчого судді про арешт свого майна, і про його існування ухвали дізнався - 24.10.2024р., а тому просить поновити пропущений строк.

29 жовтня 2024 року адвокат ОСОБА_6 подав доповнення до поданої апеляційної скарги, в яких зазначив і те, що у даному кримінальному провадженні фактично було проведено обшук транспортного засобу ОСОБА_7 , а не його огляд. При цьому, такий обшук проведено без ухвали слідчого судді.

Також стверджує, що з клопотання про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, думку адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, міркування прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, а тому строк апеляційного оскарження, у відповідності до ч.3 ст.395 КПК України, обчислюється з дня отримання ним копії судового рішення. Відповідно до даних матеріалів справи, копію ухвали слідчого судді власник майна не отримав, а адвокат ОСОБА_6 , який діє в його інтересах, отримав таку після звернення до слідочого судді із відповідним клопотанням, а тому строк на апеляційне оскарження колегія суддів вважає не пропущеним.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку колегії суддів, постановляючи ухвалу, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався частково.

Як вбачається із матеріалів провадження, СВ ВП №1 (м. Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000454, внесеному до ЄРДР 13.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа організувала незаконну діяльність пов`язану з незаконним переправленням через державний кордон України до Республіки Румунія громадян України, чоловіків призовного віку, які ухиляються від проходження військової служби, під час дії правового режиму «воєнний стан», одним із яких є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою незаконного збагачення. До здійснення протиправної діяльності невстановлена особа залучила ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказану послугу невстановлена особа повинна отримати грошову винагороду в розмірі 2000 доларів США.

13.10.2024р. у ході огляду місця події було виявлено та вилучено автомобіль марки «Dacia» моделі «Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Motorola», імеі 1: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Iphone» моделі «15 pro mах», імеі: НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_7 та мобільний телефон «Iphone» моделі «12 pro», імеі: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 , та того дня постановою слідчого вказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу вказаний вище автомобіль належить на праві власності ОСОБА_7 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як встановлено колегією суддів, у даному випадку транспортний засіб, вилучений безпосередньо на місці події, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яким здійснювалося незаконне переправлення осіб через Державний кордон України, а мобільні телефони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, визнання вказаного транспортного засобу та мобільних телефонів речовими доказами у кримінальному провадженні цілком узгоджується із критеріями, визначеними нормами ст. 98 КПК України.

Правовою підставою для накладення арешту на вказане майно стала необхідність збереження його як речових доказів.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що вказане у клопотанні майно є доказом кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження, на нього слід накласти арешт.

Що стосується тверджень адвоката про те, що ОСОБА_7 є лише свідком у даному кримінальному провадженні та жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки згідно з ч.3 ст. 173 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи (третьої особи) в незалежності від її процесуального статусу, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Помилковими є твердження апелянта і про те, що клопотання про арешт майна подано не уповноваженим суб`єктом.

Згідно з ч.1,2 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Отже, положення статті 64-2 КПК України визначають момент набуття статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Таким чином, процесуальним законом визначено коло осіб, які мають право на звернення з клопотанням про арешт майна, до якого входять зокрема прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, із зазначеним клопотанням про арешт майна звернувся слідчий СВ ВП №1 (м. Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , за погодженням начальника Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 , тобто прокурорський нагляд за змістом цього клопотання здійснено.

Таким чином, до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у даному кримінальному провадженні звернулась особа, наділена відповідними повноваженнями, а тому доводи апеляційної скарги адвоката щодо відсутності у слідчого таких повноважень ґрунтується на помилковому тлумаченні відповідних положень КПК України.

Доводи апелянта про те, що немає підстав для накладення арешту, оскільки підстав для застосування спеціальної конфіскації немає, а кримінальним правопорушенням шкоду не спричинено, є хибними, оскільки у даному кримінальному провадженні арешт накладено з метою збереження речових доказів, а не з метою спеціальної конфіскації чи з метою відшкодування шкоди.

Поряд з цим, переглянувши доводи апеляційної скарги у частині незаконності проведеного огляду місця події, а також незаконності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_11 та його затриманні, то таким апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку, оскільки на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості.

Інші доводи апеляційної скарги були перевірені апеляційним судом, однак такі не дають колегії суддів підстав для скасування рішення у цій частині.

Водночас, переглядаючи рішення слідчого судді місцевого суду в частині визначеного способу накладення арешту, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя взагалі не визначив його та не врахував положення п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, якими передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Зважаючи на обставини та матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що ризикам, передбаченим у ч.1 ст.170 КПК України, можливо запобігти, задовольнивши клопотання слідчого частково, шляхом накладення арешту на вилучений транспортний засіб шляхом заборони його відчуження, а на вилучені мобільні телефони шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування.

На переконання апеляційного суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власників майна, якого вони зазнають внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження.

Застосування саме такого способу арешту, в даному випадку, буде найменш обтяжливим та є виправданим і не призведене до будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, у цій частині доводи адвоката знайшли своє часткове підтвердження.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 слід задовольнити частково, а оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями до неї адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2024 року скасувати і постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_8 про накладення арешту задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 , а саме на: автомобіль марки «Dacia», моделі «Logan», д.н.з. НОМЕР_1 шляхом заборони його відчуження; мобільний телефон марки «Motorola», імеі 1: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Iphone» моделі «15 pro mах», імеі: НОМЕР_3 , шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування, а також накласти арешт на мобільний телефон «Iphone» моделі «12 pro», імеі: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3