Справа № 632/1055/24
провадження № 1-кп/632/137/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Орілька Первомайського району Харківської області, громадянина України, має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не є особою з інвалідністю, не має на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 13 червня 2018 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 06 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України (зміненим на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року) до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано покарання за вироком Первомайським міськрайонним судом Харківської області від 13 червня 2018 року, а саме місяць позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць без конфіскації майна;

- 24 грудня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до трьох років двох місяців позбавлення волі; На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року про застосування покарання за наявності кількох вироків ( вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року та вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 серпня 2020 року (зміненого на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року) остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. 17 серпня 2023 звільнений по відбуттю покарання.

- 04 липня 2024 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі (вирок набрав чинності 04 серпня 2024 року);

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, діючи в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено дотепер, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням до житла, а також, повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим з проникненням у інше сховище, за таких обставин.

Так, 13 січня 2024 року в вечірній час (точний час встановити не вдалося), обвинувачений ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, з корисних мотивів, прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_6 . Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_3 зайшов шляхом відкриття вхідної калитки на територію даного домоволодіння, де шляхом зняття вхідних дверей із застосуванням фізичної сили рук, проник до будинку вищезазначеного домоволодіння, звідки зі столу, що знаходився в однієї із кімнат (спальні), таємно, в умовах воєнного стану, повторно, викрав майно, що належало потерпілому ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти загальною сумою 21000 (двадцять одна тисяча) грн., розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. З місця події зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду загальною сумою 21000 (двадцять одна тисяча) грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Крім того, 17 лютого 2024 близько 15-00 год. (точний час встановити не вдалося) у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 у домоволодінні, розташованому на АДРЕСА_3 , виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки Daewoo Lanos, державний номер знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 93730 грн., що належав ОСОБА_7 , поєднаний з проникненням до сховища-гаражу, що знаходився на території цього ж домоволодіння, у якому зберігався вказаний автомобіль.

Реалізуючи свій злочинний намір, без відриву у часі, оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_3 , підійшовши до гаражу, що знаходився на території домоволодіння за вищевказаною адресою, відчинивши із застосуванням фізичної сили вхідні двері, проник всередину гаражу, де, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, зокрема потерпілого ОСОБА_7 , відкривши водійські дверці автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що знаходився у гаражу, та побачивши, що в замку запалювання встановлений ключ, діючи умисно, таємно, повторно, із метою тимчасового використання у власних цілях (використати для проїзду), протиправно вилучив зазначений транспортний засіб всупереч волі законного володільця ОСОБА_7 , запустивши двигун транспортного засобу, та керуючи транспортним засобом, виїхавши із території домоволодіння.

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно повторно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки Daewoo Lanos, державний номер знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 93730 грн., що належить потерпілому ОСОБА_7 , протиправно проникнувши до приміщення сховища-гаражу.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 , залишивши місце вчинення злочину, з транспортним засобом зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище.

2. Пояснення обвинуваченого.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану та ч. 2 ст. 289 КК України незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище, визнав повністю. Зокрема, фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень) та правову кваліфікацію не оспорював. Показав суду, що 13 січня 2024 року у вечірній час, він вирішив скоїти крадіжку грошових коштів з будинку свого знайомого ОСОБА_6 , знаючи , що у нього в будинку є гроші. Він ( ОСОБА_3 ) цього дня у вечірній час прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_6 . Зайшовши на подвір`я, шляхом зняття з допомогою фізичної сили вхідних дверей будинку домоволодіння, проник у будинок, де на столі у спальній кімнаті викрав гроші у сумі 21000 грн. Після чого, з місця події зник, грошима розпорядився на власний розсуд. Розумів, що вчиняє противоправні дії під час воєнного стану, оголошеного на території України. Крім того, 17 лютого 2024 близько 15-00 год., він ( ОСОБА_3 ) перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 у домоволодінні, розташованому на АДРЕСА_3 , у нього виник умисел на заволодіння транспортним засобом автомобіль марки Daewoo Lanos, державний номер знак НОМЕР_1 , що належав потерпілому, щоб покататися. Скориставшись, зайнятістю ОСОБА_7 , він проник до гаражу, що знаходився на території вищевказаного домоволодіння, відчинивши вхідні двері гаражу із застосуванням фізичної сили. Потім він відкрив дверці автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номер знак НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_7 та побачив, що в замку запалювання встановлений ключ. Запустивши двигун автомобіля, та, керуючи ним, виїхав із території домоволодіння. З вартістю викраденого майна, зазначеною у обвинувальному акті, згоден. Автомобіль повернутий потерпілому ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_6 гроші повернуто частково, а саме 2500 грн. З розміром процесуальних витрат 23251 грн. 35 коп. згоден. У вчиненому щиро кається, піддав критичній оцінці свої дії. Свою злочину поведінку пов`язує з тим, що його виховання відбувалося без участі батьків, на сьогодні прийняв рішення проходити військову службу за контрактом.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він не має заперечень щодо повноти висунутого йому обвинувачення та кваліфікації його дій, а тому вважав недоцільним дослідження доказів, щодо фактичних обставин справи, які він не оспорює. Розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із учасниками кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілих.

У межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за згодою учасників судового провадження, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та висновки суду.

Визнавши покази обвинуваченого ОСОБА_3 належним та допустимим доказам у кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що останній не піддає сумніву фактичні обставини справи, правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, враховуючи фактичні обставини, встановленими під час судового розгляду, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною повністю.

При цьому, суд приймає до уваги, що приміткою до статті 289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 цього Кодексу.

Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі. Закінченим злочин вважається з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому, тобто коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, як за кримінальне правопорушення, передбачене ст.289 КК України, так із а вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 КК України, тому при кваліфікації його дій за ст. 185 та ст. 289 КК України наявна кваліфікуюча ознака повторність.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено дотепер, відтак, при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 185 КК України наявна кваліфікуюча ознака в умовах воєнного стану.

Також, при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 185 КК України наявна кваліфікуюча ознака поєднане з проникненням у житло, також при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 289 КК України поєднане з проникненням у інше сховище, оскільки відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо). Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.

Отже, суд доходить до переконання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану та ч. 2 ст. 289 КК України незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинив тяжкі злочини.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що, він офіційно не працевлаштований, не одружений, не є особою з інвалідністю, не має на утриманні неповнолітніх дітей, батьків немає, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання ( АДРЕСА_2 ) характеризується посередньо.

Згідно із ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття, яке виражається у визнанні своєї провини, висловлюванні жаль з приводу вчиненого, осуду своїх дій та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, враховуючи, що потерпілим від кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 289 КК України є особа з інвалідністю, зокрема відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від 13 листопада 2023 року, ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи.

Водночас, при призначенні покарання, суд приймає до уваги, принцип індивідуалізації покарання, що полягає у конкретизації виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Відтак, поряд з наведеними вище даними, суд враховує те, що обвинувачений після звільнення з місць позбавлення волі, через незначний проміжок часу, знову вчинив тяжкі злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну та кримінальну направленість, також судом враховується сукупність всіх обставин, що характеризують вчинені обвинуваченим кримінально - протиправні діяння, зокрема, відсутність постійного джерела доходів, наслідки, які настали.

При цьому, суд враховує молодий вік обвинуваченого ОСОБА_3 , що він визнав свою провину, повідомив суд, що бажає стати на шлях виправлення і більш не вчиняти протиправних дій, а також, той факт, що транспортний засіб повернуто потерпілому ОСОБА_7 , викрадене майно потерпілому ОСОБА_6 повернуто частково, будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого останні не мають.

Вирішуючи питання про доцільність призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна останньому, суд приймає до уваги конкретні обставин справи, поведінку обвинуваченого, та мету і обставин вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_3 додаткового покарання у виді конфіскації майна суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю у останнього, в момент незаконного заволодіння транспортним засобом, корисливого мотиву.

Отже, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а також, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі в межах визначених законом санкцій, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, яке йому належить відбувати реально, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачено ч.2 ст. 289 КК України.

Крім того, відповідно до вимог статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Отже, суд вважає необхідним визначати обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Також, при призначенні покарання суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_3 04 липня 2024 року був засуджений Близнюківським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 185 КК України за ч. 4 ст.185 КК України і йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Цей вирок набрав законної сили 04 серпня 2024 року.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами сукупності кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У даному провадженні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, були вчинені обвинуваченим до постановлення попереднього вироку.

Тому суд, керуючись ч. 4 ст. 70 КК України, доходить висновку про визначення ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, бо ще не втрачена можливість виправлення обвинуваченого у більш короткий строк його ізоляції від суспільства з огляду на його молодий вік та усвідомлення ним своєї протиправної поведінки.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з тим, що судом встановлена лише одна обставина, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Підстав для визнання будь-яких інших обставин такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого та вчинених ним кримінальних правопорушень, окрім тієї, що наведена вище, суд не вбачає.

За відсутності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, наявності обставини, що обтяжує покарання, підстав для застосування ст. 69-1 КК України відсутні.

Застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням) є неможливим, оскільки таке звільнення можливо лише при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерту, в сумі 23251 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят одна) грн. 35 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Суд вважає необхідним обвинуваченому ОСОБА_3 в строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення у період із 13 травня 2024 року до набрання цим вироком законної сили за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, враховуючи, що після ухвалення Близнюківським районним судом Харківської області вироку від 04 липня 2024 року щодо обвинуваченого продовжувалися застосовуватися заходи попереднього ув`язнення на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2024 року в межах кримінального провадження, яке розглядається, що узгоджується із правилами, передбаченими ч.4 ст. 70 КК України.

Суд також вважає необхідним продовжити до набрання вироком законної сили дію обраного на підставі ухвали суду від 13 травня 2024 року (останній раз продовжено ухвалою суду від 29 серпня 2024 року) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного питання не змінилася обстановка, яка б давала суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, враховуючи, що обвинуваченому обране покарання у вигляді позбавлення волі. Також, враховуючи, що ухвалою суду від 29 серпня 2024 року обвинуваченому було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 116800 (сто шістнадцять тисяч вісімсот) гривень грн., суд вважає необхідним дію альтернативного запобіжного заходу залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяця.

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років 3 (три) місяця без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком суду, призначити ОСОБА_3 до відбування остаточне покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту постановлення вироку, тобто з 24 вересня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 до покарання строк його попереднього ув`язнення, за період з 13 травня 2024 року до набранням цим вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, а також альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 116800 (сто шістнадцять тисяч вісімсот) грн., продовжені ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2024 року, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта загальною сумою 23251 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят одна) грн. 35 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- автомобіль марки Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , залишити законному власнику потерпілому ОСОБА_7 ;

- сліди папілярних ліній відкопійовані на липку стрічку зі підлокітника автомобіля у кількості 3 шт. приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- змив ДНК на ватну паличку з керма автомобіля, змив ДНК на ватну паличку з ручки автомобіля та змив ДНК на ватну паличку з важеля коробки передач передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, знищити;

- банкноти Національного Банку України номіналом 500 гривень у кількості - 5 штук загальною сумою 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, залишити законному володільцю потерпілому ОСОБА_6 ;

- сліди папілярних ліній відкопійовані на липку стрічку у кількості 2 шт., приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1