Справа № 154/3105/24 Провадження №11-сс/802/365/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 серпня 2024 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000457),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 серпня 2024 року задоволено клопотання дізнавача СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено 18.08.2024 під час огляд місця події, а саме довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України в Федеративній Республіці Німеччина гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідку № 11/151 від 09.08.2024 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; нотаріально завірену фотокопію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.06.2024 року; мобільний телефон марки «Motorola» (ІМЕІ1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ2: НОМЕР_5 ) в силіконовому чохлі з сім-карткою НОМЕР_6 , що були виявлені та вилучені 18.08.2024 року в ході проведення огляду місця події на території пункту пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг-Зосін» за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_6 , шляхом постановлення заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000457, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що за фактичних обставин кримінального провадження йдеться про використання можливого підроблення виключно лише довідки про перебування ОСОБА_9 на тимчасовому консульському обліку, при цьому не йдеться про підроблення інших документів. Вказує на те, що вилучені документи та мобільний телефон ОСОБА_10 не містить будь-яких ознак речових доказів. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно відмовити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який подану апеляційну скаргу підтримував і просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання дізнавача СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, слідчим суддею в повній мірі дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000457, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Так, згідно матеріалів клопотання, 17.08.2024 року під час проходження прикордонного контролю на пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг», що знаходиться на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області, гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою перетину державного кордону України, надав довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України в Федеративній Республіці Німеччина його дружини гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками підроблення.

Встановлено і те, що в ході проведення огляду місця події 18 серпня 2024 року дізнавачем СД Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 виявлено та вилучено довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України в Федеративній Республіці Німеччина його дружини гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідку № 11/151 від 09.08.2024 року видану ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; нотаріально завірену фотокопію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.06.2024 року, з ознаками підроблення. Також у гр. ОСОБА_10 вилучено належне йому майно: мобільний телефон марки «Motorola» кольору (ІМЕІ1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ2: НОМЕР_5 ) в силіконовому чохлі з сім-карткою НОМЕР_6 (а.п.9-10).

Постановою дізнавача СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 19.08.2024 вказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, так як зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а мобільний телефон із сім-карткою може містити інформацію, що має значення для досудового розслідування, а саме на вказаному мобільному телефоні та сім-картці могла зберегтись інформація, яка стосується переписку або розмов з особами, які сприяли підробленню документів (а.п.16).

Доводячи підставність поданого клопотання, дізнавач вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, перешкоджанню їх знищенню, користуванню та відчуженню, просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке накладено арешт, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягають арешту - з метою збереження речових доказів.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання дізнавача, як того просить апелянт - немає.

Стороною обвинувачення доведено, що майно, в тому числі мобільний телефон, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, а тому зазначенні твердження апелянта не беруться апеляційним судом до уваги.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

Не вбачає апеляційний суд й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкоди слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 серпня 2024 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: