Справа № 299/1497/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/431/24 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2024 року, клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 задоволено.

Обрано відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, - запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів - до 16.09.2024 включно.

Строк тримання під вартою рахується з 18.07.2024.

Строк тримання під вартою закінчується 17.09.2024.

В ухвалі суду вказується на те, що на розгляді у Виноградівському районному суді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні за № 0000021 від 09.01.2020 року. У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що ОСОБА_5 , вчинив особливо тяжкий злочин, а тому існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме оскільки провадження знаходиться на розгляді в суді, обвинувачений може переховуватись від суду, тобто не з`являтись на виклики суду, виїхати за межі території України, впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадження, щоб останні змінили покази на його користь, які безпосередньо вплинуть на об`єктивне повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт на думку сторони обвинувачення будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із тримання під вартою. В свою чергу зазначив, що майновий стан та відсутність будь - яких відомостей про наявність у ОСОБА_5 постійного місця роботи, позбавляють можливості обрати щодо останнього, запобіжний захід у вигляді застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дають підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 виключно у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, та що така не відповідає вимогам КПК України. Зазначає, що обвинувачений фактично був позбавлений можливості ознайомитися із клопотанням прокурора та надати свої докази з метою спростування доводів прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки клопотання обвинуваченому було вручено перед початком судового засідання, тобто було порушено право на захист. Вважає, що прокурором не доведено обставин, що виправдовують обрання відносно підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що до нього було можливим застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України. Зазначає, що він перебуває під вартою більше 4 років і під час його перебування в неволі прокуратурою не було повідомлено суд про ризики передбачені ст.177 КПК України. Зазначає, що його не було належним чином повідомлено про проведення судового засідання, та вчасно не вручено клопотання прокурора, що є грубим порушенням норм КПК України та порушено його право на захист. Стверджує, що жодний ризик прокурором не підтверджений, крім того жодних доказів причетності його до вчинення злочину немає. Вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення. Обвинувачений вважає, що прокурор не довів належним чином неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу та вважає обраний запобіжний захід невмотивовано жорстким. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нову, якою обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, захисника, обвинуваченого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від учасників судового розгляду не надходило, а також те, що прокурор, захисник, обвинувачений не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що 05 серпня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та 10.03.2021 обвинувальний акт у провадженні скеровано до суду.

На даний час в провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене 09.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000021 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту та самим обвинуваченим фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що останній перебуваючи на волі не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не вчинить інше кримінальне правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, та останнім і його захисником такі апеляційному суду не доведені.

Всупереч доводів апеляційних скарг, висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними судом доказами, яким дана належна оцінка.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому ні захисником, ні самим обвинуваченим, в свою чергу, не спростована наявність таких.

Тому, колегія суддів вважає, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Крім того, обвинуваченим не надано будь - яких доказів на підтвердження того, що ризик його переховування, а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний з позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі, апеляційний суд не вбачає.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У зв`язку з цим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що до нього було можливим застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України.

Зазначені в апеляційних скаргах численні процесуальні порушеннями вимог КПК України, допущені під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , апеляційний суд визнає неспроможними як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, а тому вони не впливають на висновки про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_5 , що він перебуває під вартою більше 4 років і під час його перебування в неволі прокуратурою не було повідомлено суд про ризики передбачені ст.177 КПК України, колегія суддів ураховує тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , проте судовий розгляд кримінального провадження неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , та запобігти встановленим вище ризикам.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за наявності клопотань доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді