Справа № 675/651/24
Провадження № 1-в/675/46/2024
У Х В А Л А

"22" липня 2024 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 про приведення у відповідність вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з заявою про приведення у відповідність вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року.

ОСОБА_5 зазначає, що суд у резолютивній частині постановлено щодо нього вироку не призначив йому покарання за кожним обвинуваченням за ст. 93 КК України 1960 року, а призначив покарання лише за сукупністю обвинувачень. Це, на думку засудженого, не дає розуміння того, яке покарання призначене по кожному епізоду обвинувачення, передбаченого ст. 93 КК України 1960 року. Дане порушення закону має значення для подальшого розгляду його справи у Європейському суді з прав людини.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заяву підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник установи ОСОБА_4 при вирішенні заяви поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, представника установи, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з приписами п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року за ст.ст. 93 п.п. «а, з, и, і», 215-3 ч. 3 КК України 1960 року, ст.ст. 187 ч. 3, 186 ч. 3, 263 ч. 1, 257, 70, 70 ч. 4 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2013 року на підставі ст.ст. 49, 74 ч. 5 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання за ст.ст. 263 ч. 1, 186 ч. 3 КК України.

За правилами ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Встановлений ст. 70 КК України порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

Отже, підстави для призначення ОСОБА_5 покарання за кожним обвинуваченням за ст. 93 КК України 1960 року відсутні, оскільки таке не передбачено нормами кримінального закону, які підлягають застосуванню у даному випадку.

Також слід зазначити, що зі змісту поданої ОСОБА_5 заяви вбачається, що засуджений фактично не погоджується із вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року, вказуючи про неправомірність призначеного йому покарання.

Суд констатує, що ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2013 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року щодо ОСОБА_5 було залишено без змін (крім звільнення від покарання за ст.ст. 263 ч. 1, 186 ч. 3 КК України). Отже, судом касаційної інстанції при перегляді постановленого щодо засудженого вироку було підтверджено законність його засудження та призначеного йому покарання.

Натомість, у даному випадку Ізяславський районний суд Хмельницької області не вправі переглядати (ревізувати) судові рішення, які набрали законної сили. Такими повноваження положення ст. 537 КПК України суд не наділяють.

Таким чином, заява засудженого ОСОБА_5 про приведення у відповідність вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про приведення у відповідність вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1