УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 05.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню №0000019 від 05.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється детективами Територіального управління БЕБ в Одеській області.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є Заява про вчинене кримінальне правопорушення, що надійшла від представника Компанії Luigu Lavazza S.p.A. адвоката ОСОБА_4 .

Згідно заяви про вчинене кримінальне правопорушення, Компанія Luigu Lavazza S.p.A. юридична особи, що створена та існує за законами Італійської Республіки, є власником прав на торговельні марки, зокрема «LAVAZZA» (міжнародна реєстрація № НОМЕР_1 ), що зареєстрована та охороняється відповідно до вимог міжнародних договорів, Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», для товарів багатьох класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, в тому числі для товарів 23, 30, 31 класів, до яких відносяться кава.

У ході досудового розслідування від Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України надійшли матеріали, згідно яких за результатами проведених заходів, встановлено осіб, які займаються виготовленням фальсифікованої продукції кави з неправомірним використанням торгової марки «LAVAZZA», які у подальшому реалізуються, у тому числі з використанням веб ресурсів, шляхом відправки поштових відправлень.

06 червня 2024 року, на підставі доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки проведено контрольовану закупку, за результатами якої ОСОБА_5 добровільно видано 7 ємностей (дой-пакети різного розміру та жерстяні банки) із фальсифікованою кавою бренду « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які останній придбав у ОСОБА_6 , що здійснює реалізацію у магазині за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 .

Крім цього, 12 червня 2024 року, на підставі доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки було проведено контрольовану закупку, за результатами якої ОСОБА_5 добровільно видано 8 дой-пакетів різного розміру із фальсифікованою кавою бренду LAVAZZA, які останній придбав у ОСОБА_7 шляхом поштового відправлення ТОВ «Нова Пошта».

Разом з цим, встановлено, що транспортування фальсифікованої продукції здійснюється ОСОБА_7 , з використанням транспортного засобу марки Hyundai i30, д.н.з. НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 .

Під час санкціонованого обшуку, проведеного 12.07.2024 у транспортному засобі Hyundai i30, д.н.з. НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 , виявлено та вилучено:

1. Транспортний засіб Hyundai i30, д.н.з. НОМЕР_2 ;

2. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

В подальшому вищевказані речі та грошові кошти згідно постанови прокурора визнані речовими доказами.

Клопотання про арешт майна, вилученого в ході обшуку повернуто останній раз слідчим суддею ухвалою від 12.09.2024, яка фактично отримана 16.09.2024.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні процесуальний керівник втретє звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, можливої подальшої спеціальної конфіскації.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав з підстав викладених письмово, просив його задовольнити та розглянути у його відсутності.

Представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, просив врахувати письмові заперечення надані 24.09.2024 року, в яких зазначив, що прокурором пропущено строк звернення із клопотанням до слідчого судді, останнє є необґрунтованим та недоведеним, оскільки вилученій автомобіль жодним чином не відноситься до кримінального правопорушення, є майном третьої особи. Зауважив, що ОСОБА_7 про підозру на теперішній час не повідомлялось, останній є добросовісним власником вилученого транспортного засобу. Звернув увагу на те, що неодноразово клопотання поверталося прокурору, однак недоліки зазначені в мотивувальних частинах ухвал слідчого судді усунуті не були. Просив у задоволенні клопотання відмовити та повернути вилучене майно власнику.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення представника власника майна з додатками, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Зокрема, клопотання прокурора не містить відповідного обґрунтування причетності вилученого майна до кримінального провадження №0000019 від 05.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, як наслідок, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Так, слідчому судді не зрозуміло, яке відношення до кримінального провадження, що розпочате за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України має вилучений під час обшуку транспортний засіб Hyundai i30, д.н.з. НОМЕР_2 .

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Одеси неодноразово, останній раз 12.09.2024 року вказане клопотання вже поверталося прокурору для усунення недоліків, саме з цих підстав, однак останні не були усунуті.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 05.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1