УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчої ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 про відібрання біологічних зразків в підозрюваного ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0001986 за ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження за №0001986 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Слідча ОСОБА_3 , в рамках вказаного провадження, звернулася до слідчого судді з клопотанням, за яким просила надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків папілярних узорів пальців обох рук та папілярних узорів долоней обох рук у підозрюваного ОСОБА_5 .

У клопотанні зазначила, що 11 серпня 2024 року, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли під час словесного конфлікту, умисно завдав ОСОБА_6 , численні удари кулаками обох рук в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня з забоєм базально стовбурових структур, перелому суглобового паростка нижньої щелепи зліва, множинних забоїв та забоїв осаднень м`яких тканин голови, обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких 16 серпня 2024 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у КНП «Центральна міська лікарня» РМР, помер.

17 серпня 2024 року, т.в.о. старшого слідчого-криміналіста слідчого управління ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення та фіксація відомостей та обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання речей/предметів, які були знаряддям вчинення даного кримінального правопорушення.

Під час проведення вказаного огляду у приміщенні житлової квартири АДРЕСА_1 серед інших речей було виявлено та вилучено: зарядний пристрій білого кольору та чохол прозорий та інші об`єкти, які на собі зберегли чи могли зберегти зразки біологічного походження.

17 серпня 2024 року було проведено огляд трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час його розтину, було виявлено та вилучено: зрізи нігтів з правої та лівої руки, зразки волосся, дактилокарту, зразки крові.

20 серпня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Серпухов російська федерація, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину України, росіянину, раніше судимому, повідомлено про підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Слідча у судовому засіданні підтримала клопотання, надала пояснення, що зводяться до викладеного в ньому.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просила в задоволенні клопотання відмовити з підстав викладених у поданих нею до початку судового розгляду запереченнях, які підтримала повністю.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали долучені до клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог клопотання за таких підстав.

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «Х та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Забезпечення дотримання права на повагу до гідності та обмеження втручання у приватне життя є одним з визначальних засад правової держави, якою є Україна, що закріплюється та гарантується як міжнародно-правовими актами (ст.ст.5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року) так і нормами національного законодавства.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з цим, ч. 1 ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160 - 166 цього Кодексу). Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160 - 166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Беручи до уваги, що відомості про папілярні візерунки слідів пальців рук та долонь є біологічними зразками, а відтак є персональними даними фізичної особи, що знаходяться у її володінні, то слідчий просить надати йому право на доступ до охоронюваної законом таємниці та примусове відібрання таких даних (п.8 ч.1 ст.162 КПК України).

Обов`язковою передумовою надання права тимчасового доступу до відомостей, що містять охоронювану законом таємницю, є можливість використання як доказів таких відомостей та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих відомостей (ч.6 ст.163 КПК України).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006р.; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993р.; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001р.).

Аналогічної думки з цього приводу дотримується і Конституційний суд України у своєму рішення від 26 лютого 2019 року (справа № 1-135/2018 (5846/17).

Викладені в даних справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції. Натомість, коли ж біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, і обумовлені відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри, то примусове їх надання суперечитиме положенням ст.6 Конвенції. До того ж в такому випадку порушуються і засади, закріплені ст.63Конституції України та ст.18 КПК України.

Ст. 18 КПК України передбачено, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Визначений ст. 18 КПК України, ст.63 Конституції України принцип свободи від самовикриття не слід тлумачити буквально, у контексті заборони примусу виключно щодо дачі пояснень, показань відносно себе та близьких родичів. Ця гарантія поширюється і на право ненадання відомостей у будь-який інший спосіб, що може прямо чи побічно, безпосередньо чи опосередковано бути використано проти інтересів особи.

Відповідно до статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Біологічні зразки у підозрюваного ОСОБА_5 слідчий бажає вилучити з метою отримання додаткових доказів у вчиненні останнім кримінального правопорушення. Примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже право не свідчити проти себе та близьких родичів має будь-яка особа.

Враховуючи прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Яллох проти Германії» (№ 5481/00), слідчий суддя приходить до висновку, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Слідчий в даному клопотанні просить слідчого суддю надати дозвіл на примусове відбирання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 , а саме відбитків пальців та долонь обох рук для проведення молекулярно-генетичної та інших експертиз. Слідчий зазначає, що експертиза проводитиметься з метою подальшого порівняння належності відбитків пальців рук підозрюваному ОСОБА_5 як доказ протиправної діяльності винних осіб та для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Проте надання дозволу на примусове відбирання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 з метою отримання доказів та проведення зокрема, але не виключно молекулярно-генетичної та інших експертиз порушуватиме кримінальний процесуальний принцип свободи від самовикриття.

Враховуючи вищевикладене, метою відібрання біологічних зразків, а саме відбитків пальців та долонь обох рук у підозрюваного ОСОБА_5 поза його згодою, є саме отримання доказів обвинувачення особи, а тому суд вважає, що клопотання слідчої про примусове відібрання біологічних зразків, задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 131,132,160-162 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 про відібрання біологічних зразків в підозрюваного ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0001986 за ч.2 ст. 121 КК України - відмовити.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1