Провадження № 1-кс/761/9548/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 420 231 000 000 003 40 від 13.07.2023,

в с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 420 231 000 000 003 40 від 13.07.2023.

Звертаючись зі скаргою заявник зазначає, що слідчими СУ ГУНП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 420 231 000 000 003 40 від 13.07.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27 ч.3 ст. 369 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, 21.12.2023 слідчими СУ ГУНП в м. Києві було проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якого у нього було вилучено флеш накопичувач, два мобільні телефони та зіп пакет з порошкоподібною речовиною.

На обґрунтування доводів скарги скаржник зазначає, що ухвалою слідчого судді про обшук не було надано дозволу на вилучення такого майна, арешт на вказане майно не накладався, а тому таке майно має статус тимчасово вилученого, у зв`язку з чим просить зобов`язати слідчого повернути власнику вилучене майно.

В судовому засіданні скаржник підтримав доводи своєї скарги, просив скаргу задовольнити та зобов`язати уповноваженого слідчого СУ ГУНП в м. Києві повернути вилучене майно.

Уповноважений слідчий будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч. ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Звертаючись із скаргою заявник посилається на те, що на вилучене під час обшуку належне йому майно, а саме: флеш накопичувач, два мобільні телефони та зіп пакет з порошкоподібною речовиною. є тимчасово вилученим майном, арешт на вказане мйно накладено не було, проте жодних документів на підтвердження цього до слідчому судді не надано.

Разом з тим, заявником не долучено копію ухвали слідчого судді якою надано дозвіл на проведення обшуку, а отже слідчий суддя, не оцінивши ухвалу про надання обшуку, не може зробити висновок, чи є майно, вилучене під час обшуку, тимчасово вилученим у розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України.

При цьому, як вбачається з матеріалів скарги, то в них міститься відповідь слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 згідно якої проінформовано скаржника про те, що прокурором Київської міської прокуратури Столярчуком 22.12.2023 було скеровано до Голосіївського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, що було вилучене у ОСОБА_3 за результатом проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому в органу досудового розслідування відсутні відомості щодо результату розгляду вказаного клопотання. Також зазначено, що у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, то таке майно буде негайно повернуто його власнику.

Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя дійшов висновку, що дана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

Керуючись ст.ст. 169, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 420 231 000 000 003 40 від 13.07.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: