Номер провадження: 11-сс/813/1183/24
Справа № 497/1649/24 1-кс/497/598/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Болградського райсуду Одеської обл. від 16.07.2024, якою в межах к/п №0000281 від 14.05.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тарутине Болградського р-ну Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 15.10.2023 Тарутинським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 332 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000281 від 14.05.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.09.2024, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 726 720 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 11.09.2024 включно певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження, незаконного впливу на свідків та продовження вчинення кримінальних правопорушень, обумовлені підозрою у вчиненні тяжкого злочину та тяжкістю покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, військовим станом та забороною виїзду за кордон чоловікам.

Водночас, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, а також з огляду на підозру у вчиненні тяжкого корисливого злочину, матеріальне становище підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 726 720 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та постановленою із неповнотою судового розгляду з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що існування зазначених в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є доведеним, натомість, в ході досудового розслідування кримінального провадження всі свідки вже були допитані; підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має постійне місце проживання, де проживає разом із матір`ю, дружиною та малолітньою дитиною, яку він утримує, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може виступати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу;

- слідчим суддею не було наведено жодної виключної обставини, яка б надавала можливість вийти за межі вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та визначити підозрюваному ОСОБА_8 непомірний розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу, натомість, слідчим жодним чином не було підтверджено матеріального становища ОСОБА_8 , який на час затримання та обрання запобіжного заходу взагалі не був працевлаштований та не мав постійного доходу.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації або зменшити розмір визначеної застави у відповідності до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з урахуванням матеріального стану підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 14.07.2024 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 45-45), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема, у тому, що він 13.07.2024, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , реалізуючи умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, поза встановлених пунктів пропуску, з корисливих мотивів, отримавши попередньо від ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 3000 доларів США за надані послуги, на автомобілях «ВАЗ 21074», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Volkswagen В5», д.н.з. НОМЕР_2 , реєстрації респ. Польщі, керуючи діями ОСОБА_11 , сприяючи порадами щодо забезпечення таємного від прикордонного контролю протиправного перетину кордону, з використанням особливостей ландшафту місцевості та їх вищезазначених знань, направились у напрямку населеного пункту Бессарабка (респ. Молдова) поза межами прикордонного пункту пропуску, де при переправленні через державний кордон України з респ. Молдова, між зазначеними населеними пунктами, на відстані близько до 10 кілометрів від державного кордону, протиправні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_8 були викриті прикордонниками прикордонного загону Державної прикордонної служби України спільно з працівниками Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області.

Зазначена підозра ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оскаржується, внаслідок чого апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді, вважає, що вона є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді, зазначає, що в даному випадку органом досудового розслідування було доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, здійснювати незаконний вплив на свідків у провадженні та продовжити вчинення кримінальних правопорушень, обумовлені тим, що: ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, пов`язаного із сферою недоторканності державних кордонів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна, у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні зазначеного злочину, стосовно нього, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС у складі ВС від 05.07.2023 у справі №727/6140/22 (провадження №51-2266км23), неможливе буде застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що може призвести до спроб переховування останнього з метою уникнення кримінальної відповідальності; досудове розслідування кримінального провадження триває та здійснюється збір відповідних доказів, а також встановлення інших можливих співучасників вчинення кримінального правопорушення; підозрюваний особисто знайомий зі свідками, які звертались задля сприяння їм у незаконному перетині державного кордону України, останньому відомі їх персональні відомості (анкетні дані, місця проживання, тощо), при цьому, свідки підлягають безпосередньому допиту судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Водночас, додатковим підтвердженням існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику продовження вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, виступає той факт, що він раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та вироком Тарутинського райсуду Одеської обл. від 15.10.2023 був засуджений за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а також звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 та передбачений ч. 3 ст. 332 КК України прямо посягає на обороноздатність держави України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на недоторканність державного кордону України шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до обов`язку захисту територіальної цілісності держави.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає обґрунтованим та необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, одружений та має одну малолітню дитину на утриманні, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не можуть слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на якому наполягає захисник в апеляційній скарзі.

Не відповідають дійсності посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, натомість, слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу було встановлено, що останній раніше судимий вироком Тарутинського райсуду Одеської обл. від 15.10.2023 за ч. 2 ст. 332 КК України, що підтверджується також відомостями з протоколу його допиту в якості підозрюваного від 14.07.2024 (а.с. 36).

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

В контексті надання оцінки доводам сторони захисту з приводу непомірності визначеного підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, вчиненого у сфері недоторканості державних кордонів, пов`язаного із організацією незаконного переправлення осіб, придатних до військової служби, через державний кордон України в умовах воєнного стану; систематичність таких дій, пов`язана із попередньою судимістю ОСОБА_8 за вчинення аналогічного кримінального правопорушення; його майновий та сімейний стан, розмір неправомірної вигоди, ймовірно отриманої від зазначеної незаконної діяльності, доведені органом досудового розслідування ризики послугували тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволили слідчому судді при визначенні підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу вийти за межі розміру застави, передбаченого кримінальним процесуальним законом для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому законна та справедлива ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської обл. від 16.07.2024, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.09.2024, із визначенням застави в розмірі 726 720 грн. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4