Справа № 125/746/23
Провадження №11-кп/801/592/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 6 березня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 02.03.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Журавліка, Барського району Вінницької області, проживаючої АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, займається підприємницькою діяльністю, має на утриманні неповнолітню дитину і малолітню дитину з інвалідністю

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок Барського районного суду Вінницької області від 06.03.2024 року та направити вказане кримінальне провадження до суду першої інстанції для розгляду по суті.

У випадку неповернення кримінального провадження до суду першої інстанції просив змінити вирок відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та призначити менш суворе покарання.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України і призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановлено їй іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Згідно вироку суду обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

01.03.2023 близько 12 години 30 хвилин на проїжджій частині дороги, навпроти будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_7 на ґрунті довготривалих неприязних відносин, виник словесний конфлікт із сусідкою ОСОБА_10 . Під час вказаного конфлікту в ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, з особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , взявши в руки штикову лопату, тримаючи її за дерев`яний тримач, підійшла до ОСОБА_10 та стоячи обличчям до обличчя, почергово, металевою частиною лопати нанесла один удар по лівій руці та один удар в ліву сторону тулуба ОСОБА_10 . Внаслідок дій ОСОБА_7 . ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 23 від 07.03.2023, у ОСОБА_10 мало місце: перелом 8, 9, 10-го ребер зліва та синці (2) на грудній клітці зліва. Перелом 8, 9, 10-го ребер зліва не були небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що під час судового розгляду кримінального провадження судом на початку стадіії розгляду справи по суті не розяснено обвинуваченій її права та обовязки, відповідна пам`ятка не вручена, не роз`яснено положення ст.63 Конституції України, чим грубо порушено її права, що є самостійною та достатньою підставою для скасування вироку через порушення прав обвинуваченої.

Судом також застосовано до обвинуваченої покарання, яке є занадто суворим, оскільки судом недостатньо вмотивовано на підставі чого він дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді двох років позбавлення волі, тривалість іспитового строку встановлена занадто великою.

На думку сторони захисту достатнім ефективним буде покарання у вигляді одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.

До початку апеляційного розгляду прокурором Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 подано заяву про відмову від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_11 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги, захисника ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу захисника, просила задоволити, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю.

Відповідно дост.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідност.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і в мотивованим.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин вчинення кримінального правопорушення, дійшов висновку про законність, обгрунтованість і вмотивованість судового рішення.

Підстави визначені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування судового рішення відсутні.

Захисник в апеляційній скарзі ставить питання про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції сторона захисту не порушувала питання про те, що обвинуваченій ОСОБА_7 не розяснено права та обовязки, відповідна пам`ятка не вручена, не роз`яснено положення ст.63 Конституції України.

Як слідує з журналів судових засідань Барського районного суду Вінницької області від 05.05.2023 року, 30.05.2023 року обвинуваченій ОСОБА_7 судом неодноразово було роз`яснено її права та обовязки, передбачені КПК України, у тому числі з`ясовано питання чи отримувала обвинувачена пам`ятку про права та обов`язки, право користуватися правовою допомогою захисника, на що обвинувачена ствердно погоджувалася про те, що права їй зрозумілі та вручено пам`ятку про права та обов`язки.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження а.с. 35 наявна розписка ОСОБА_7 про повідомлення та вручення памятки про права та обов`язки обвинуваченої у кримінальному процесі, передбачених КПК України від 30.05.2023 року.

Підстави призначення нового судового розгляду, визначені нормами ст. 415 КПК України захисником не наведені.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка відповідно до довідки про склад сім`ї №97, виданої 03.03.2022 старостою Журавлівського старостинського округу проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 з дітьми ОСОБА_12 , 2008 рн., ОСОБА_13 , 2014 р.н, дочка ОСОБА_13 , 2014 р.н. є дитиною з інвалідністю, що підтверджується корінцем медичного висновку №261/3 від 09.02.2015, який дійсний до 17.12.2032; довідку-характеристику №96, видану 03.03.2023 старостою Журавлівського старостинського округу, згідно якої ОСОБА_7 проживає на території округу без реєстрації, постійно заходить в суперечки із сусідами за межі, за дерева, за дорогу, наводить наклепи на сусідів, погрожує, обзиває нецензурною лайкою, безпідставно викликає поліцію; довідку з інформаційної системи МВС № 155 від 04.04.2023, згідно з якою ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, відсутнсть обставин , які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання та згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та дійшов висновку щодо доцільності призначення покарання у виді позбавлення волі, визначивши покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

Також суд врахував позицію обвинуваченої ОСОБА_7 у даному провадженні, яка вину не визнала, критично не оцінила свого вчинку, не відшкодувала завданих злочином збитків потерпілій, думку потерпілої ОСОБА_14 , яка просила не позбавляти волі обвинуваченої.

Суд першої інстанції належним чином обгрунтував та умотивував рішення, щодо затосування відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України, врахувавши те, що у обвинуваченої на утриманні двоє дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, має постійне місце проживання, сталий дохід, що свідчить про наявність стримуючих факторів від подальшої протиправної поведінки.

Призначення обвинуваченій ОСОБА_7 іспитового строку тривалістю два роки, суд апеляційної інстації вважає достатнім проміжком часу, під час якого обвинувачена має довести своє виправлення, підтвердити здатність до самоконтролю та подолання агресії, здатність стримати себе від протиправних посягань на права інших людей і встановлених у суспільстві правил поведінки, тому призначення меншого випробувального строку не здатне виконати такі завдання і не дасть можливості встановити, чи дійсно обвинувачена виправилася і не потребує відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченої, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вимоги апеляційної скарги захисника є безпідставними

Прокурором Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Барського районного суду Вінницької області від 06.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України .

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 403 КПК України, врахувавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Керуючись ст. ст. 403,404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора .

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 06.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4