Справа №494/705/16-к
У Х В А Л А

21.11.2024 року м.Південне

Южний міський суд Одеської області

у складі: головуючого ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Южне кримінальне провадження №0000098, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Березівка, Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, освіта неповна середня, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 31.03.2014 направлено до Березівського районного суду Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженню №0000849 за ч.3 ст.185 КК України,

за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 .

У судовому засіданні захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з набранням законної сили 09.08.2024 ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Обвинувачений надав суду згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Прокурор та законний представник неповнолітнього обвинуваченого не заперечували проти закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Відповідно до ст.56 КПК України участь у судовому засіданні потерпілого є його правом, а не обов`язком у кримінальному провадженні.

Подане захисником клопотання про закриття кримінального провадження, суд вважає можливим розглянути за відсутності потерпілої, врахувавши думку учасників процесу та положення ст.325 КПК України.

Суд заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи дійшов наступного.

Відповідно до обвинувального акту, 05.02.2016, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження у відношенні якої закрито, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 та викрали майно, яке на праві власності належить ОСОБА_7 на суму 845 грн.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до даного Закону статтю 51 КУпАП викладено у новій редакції, відповідно до якої викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібним викраденням чужого майна.

У зв`язку із чим, інкриміноване особі у межах кримінального провадження викрадення чужого майна (крадіжка) на суму до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виходячи із того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння, законодавцем віднесено до адміністративних правопорушень, що посягають на власність, та такі діяння не є кримінально караними відповідно до диспозицій частин статті 185 КК України.

За змістом ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

За змістом ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями ст.185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При цьому, нормами чинного КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн.

Враховуючи наведене, зміст положень Податкового кодексу України та Закону України №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність особи за ст.185 КК України становить 2756 грн.

Згідно з вимогами ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Пунктом 4-1 ч.1 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи вище зазначені зміни у законодавстві, на теперішній час, дії обвинуваченого містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП, так як вартість таємно викраденого чужого майна обвинуваченим становить 845 грн та є меншою за розмір, з якого відповідно до положень Закону №3886-IX та ПК України настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

З урахуванням викладеного, враховуючи передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, надану обвинуваченим згоду на закриття кримінального провадження, що розмір вартості викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь обвинуваченого.

Керуючись ст.284, 369-372, 376, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.

Закрити кримінальне провадження №0000098, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Копію даної ухвали направити до Березівського РВП ГУНП в Одеській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закриттям кримінального провадженняна підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя Южного міського суду

Одеської області ОСОБА_1