ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/295/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2044/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самих обвинувачених, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 08 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 24 жовтня 2024 року включно.

На підставі абз.8 ч.4 ст.183 КПК України вирішено не визначати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розмір застави у кримінальному провадженні.

Крім того, відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційні скарги в яких, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати та постановити нове, яким, на його думку, слід змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Зазначає, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зауважує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніяким чином не перешкоджають судовому розгляду, адже з подій 29 07 2022 року минуло більше двох років, проте вони не вчинили жодних протиправних дій за цей час, а навпаки звернулись за допомогою до адвокатів, що свідчить про те, що в них немає жодних намірів переховуватись від суду.

Захисник також не погоджується з існуванням ризику щодо незаконного впливу на свідків, вважаючи його необґрунтованим припущенням прокурора.

Крім того, вказує, що єдиним обґрунтуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є тяжкість покарання, яке може бути застосоване стосовно обвинувачених.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано низку обставин, які мають важливе значення при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації у м.Харкові, міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває дружина, двоє малолітніх дітей, зокрема, син, який є особою з інвалідністю, а також матір, яка потребує догляду та піклування.

Просить врахувати те, що ОСОБА_7 має повну вищу освіту, до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягався, судимостей не має, на обліку в психологічному чи наркотичному диспансері не перебуває.

Аналогічні характеризуючі відомості захисник наводить і стосовно ОСОБА_8 , зокрема те, що він має постійне місце реєстрації, яке не змінював протягом тривалого часу, має повну вищу освіту, міцні соціальні зв`язки, є зразковим сім`янином, перебуває у шлюбі та виховує доньку.

Крім того, вказує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є пенсіонерами МВС України та значну частину свого життя присвітили службі суспільству за що неодноразово були удостоєні державними нагородами та грамотами.

У зв`язку з цим вважає, що ризики на які посилається суд першої інстанції нічим не підтверджуються.

Разом з цим наголошує, що судом першої інстанції було безпідставно та необґрунтовано вирішено продовжити стосовно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави та відмовлено у задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні за допомогою відеоконференції брав участь захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, але у судове засідання не з`явився. Перед початком судового засідання прокурор ОСОБА_9 подав заяву в якій просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та розгляд проводити без його участі.

Беручи до уваги те, що захисник не заперечував проти проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинувачених та прокурора, а також те, що останні про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, але на особистій участі не наполягали, враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за їхньої відсутності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарань, передбачених за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Разом з цим ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, усвідомлюючи, яке покарання їм загрожує, з метою його уникнення, вони можуть вчинити дії направлені на переховування від суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спільно обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке спрямоване проти основ національної безпеки України та є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад в умовах воєнного стану, а ОСОБА_7 обвинувачується ще і у вчиненні злочину, безпосереднім об`єктом якого є міжнародний правопорядок, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та осіб, які їх вчинили, то з метою уникнення покарання обвинувачені можуть вчинити дії направлені на переховування від суду, зокрема, переховуватись на території рф або на тимчасового окупованій території.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мають реальну можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Колегія суддів вважає доречними висновки суду першої інстанції стосовно існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, адже той факт, що у разі засудження вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як основне покарання, судом може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може свідчити про неналежну процесуальну поведінку обвинувачених у майбутньому, чим останні можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі перешкоджати здійсненню швидкого та об`єктивного судового розгляду.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану, тобто за тяжких обставин у яких опинилося суспільство, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не зупиняться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень.

Також у зв`язку з тим, що на даний час не всі ділянки державного кордону України перебувають під контролем української влади, не виключена можливість продовження обвинуваченими протиправної діяльності, зокрема, направленої проти основ національної безпеки України чи міжнародного правопорядку в цілому.

Зауваження апелянта, які полягають у тому, що судом першої інстанції було безпідставно та необґрунтовано вирішено продовжити стосовно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки вони є хибними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 06 2024 р. № 7-р(ІІ)/2024 зазначив, що виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої

статті 64 Конституції України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Ключовими моментами даного фрагменту рішення Конституційного Суду України є те, що у слідчого судді, суду є можливість, а не обов`язок за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 КПК України, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Таким чином, судом першої інстанції було розглянуто можливість застосування альтернативного запобіжного заходу замість тримання під вартою та зроблено вмотивований висновок про те, що у цьому кримінальному провадженні існує суспільний інтерес, пов`язаний з особливою вразливістю публічних інтересів в період дії воєнного стану та необхідністю захисту національної безпеки держави у зв`язку з невиправданою збройною агресією рф проти України, її посяганням на суверенітет та територіальну цілісність України, оскільки кримінальні правопорушення, вчинення яких інкримінується обвинуваченим, відносяться до тих, які посягають на основи національної безпеки України, а що стосується ОСОБА_7 , то одне із діянь, вчинених ним, направлене проти міжнародного правопорядку, тому було вирішено не визначати розмір застави у цьому випадку.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдане, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотань про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченими, тяжкості покарання, у разі доведення їхньої винуватості, відомостям, які характеризують осіб обвинувачених та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежене з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , враховуючи їхню тяжкість, вчинення під час дії воєнного стану, тобто за тяжких обставин, в яких опинилося суспільство, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їхньої участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому належним чином дослідив всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають постійне місце реєстрації у м.Харкові, міцні соціальні зв`язки, повну вищу освіту, а також те, що вони є зразковими сім`янинами та інші позитивно-характеризуючі відомості, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які їм інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинувачених при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 й ОСОБА_8 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останнім запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 08 2024 року про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.111 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.111, ч.2 ст.436-2 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 24 10 2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4