У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000035, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3,4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000035, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3,4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 17 червня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 червня 2024 року по справі № 308/6986/24, службовими особами СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проведено слідчу (розшукову) дію обшук житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яке є власністю ОСОБА_4 . В ході обшуку було виявлено та вилучено майно, яке належить ОСОБА_4 , на праві особистої приватної власності, а саме: мобільний телефон марки «SAMSUNG», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSР1519638. 19.04.2024 року за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду було накладено арешт, на вищезазначене майно, що належить ОСОБА_4

8 серпня 2024 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, в якому просить скасувати арешт особистої приватної власності, а саме: мобільного телефону марки «SAMSUNG», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSР1519638, арештованого в межах кримінального провадження № 0000035 від 17 квітня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в справі № 308/6986/24 (провадження 1-кс/308/3596/24). 12 серпня 2024 року слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 розглянула клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту та постановила ухвалу (справа № 308/12818/24 1- кс/308/4750/24) в мотивувальній частині якої зазначила, що до клопотання не додано жодних документів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження арештованим майном ОСОБА_4 , у зв`язку із чим клопотання про скасування арешту майна підлягає поверненню особі, яка його подала. Станом на сьогодні існують докази, які підтверджують, що ОСОБА_4 є власницею вилученого мобільного телефону марки «SAMSUNG», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , а саме; фіскальнй чек № НОМЕР_5 від 16.05.2024 року, коробка від телефону Galaxy A55 5G. З огляду на вищевикладене, необхідність подальшого арешту особистої приватної власності майна ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «SAMSUNG», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSР1519638, відпала, та арешт такого майна позбавляє її законної можливості реалізовувати право володіння користування та розпорядження своєю власністю, що є грубим порушенням ст. 41 Конституції України та загальних засад кримінального провадження, що визначені у статті 7 КПК України.

На підставі наведеного, просить скасувати арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «SAMSUNG», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSР1519638, арештованого в межах кримінального провадження № 0000035 від 17 квітня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в справі № 308/6986/24 (провадження 1-кс/308/3596/24).

Представник власника майна ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, при цьому подав клопотання, згідно з яким просить клопотання про скасування арешту майна провести без його участі.

Прокурор, в судове засідання не з`явився, при цьому подав заперечення, згідно з яким вказав, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09.07.2024 на частину вилученого майна, зокрема на вказаний телефон, накладено арешт задля збереження його як речового доказу. Вказана ухвала слідчого судді набула законної сили та до апеляційного суду не оскаржувалась. На даний час спецпакет НПУ PSP1519638 в порядку п. 3 ч. 2 ст. 40, ст. 41 КПК України за доручення слідчого передано для проведення огляду вилучених речей та документів до УКР ГУНП в Закарпатській області, відповідь на відповідне доручення з оперативного підрозділу до органу досудового розслідування на даний час не надійшла. Разом з тим, потреба у збереженні вказаного майна як речового доказу продовжує існувати, адже проведення слідчих дій щодо нього не завершено. З огляду на вказане, просить у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 . ОСОБА_3 щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0000035 від 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України, а саме: мобільного телефону марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638, - відмовити в повному обсязі.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035, відомості про яке 17.04.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3,4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.07.2024 накладено арешт на: - 49 державних актів на право власності на земельну ділянку різних серій, які було упаковано до спец. пакету НПУ EXPT0210695; технічну документацію із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 та на гр. ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 , чорнові записи на 51 арк., інші документи та копії на 60 арк., які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP3061379; 18 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534614; мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638; ноутбук марки «Lenovo», S/N НОМЕР_6 , який було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534615.

Постановою, слідчого відділення відділу ВП № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 17.08.2024 - вищевказані вилучені речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Згідно доручення від 29.08.2024 заступник начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 доручив провести огляд вилучених речей та документів про що скласти відповідний протокол.

При вирішенні питання про арешт майна судом враховані правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.)

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідком при розслідуванні кримінального правопорушення.

Дослідивши надані слідчому судді докази, слідчий суддя вважає, що потреба в застосуванні арешту на мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638, на даний час не відпала, оскільки у вказаному кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування, а заявником не доведено, що арешт було накладено необґрунтовано. На даний час таке клопотання власника майна є передчасним.

Таким чином, на даний час потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна, як арешт майна, а скасування такого арешту, в тому числі й частково, не буде сприяти забезпеченню проведення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, дотримання розумних строків в ході прийняття процесуальних рішень та під час виконання процесуальних дій. Для проведення ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, досудове розслідування триває, підстав для висновку про те, що на даний час відпала потреба в арешті майна не встановлено і такий арешт скасуванню не підлягає.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000035, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3,4 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1