УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 557/614/23

провадження № 51-205ска24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанови Гощанського районного суду Рівненської області від 09 травня 2023 року, Гощанського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2024 року та Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2024 року,

встановив:

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 09 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі ? КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також указаною постановою стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 09 травня 2023 року - без змін.

26 січня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Гощанського районного суду Рівненської області із заявою про скасування постанови цього суду від 09 травня 2023 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд постанови Гощанського районного суду Рівненської області від 09 травня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2024 року постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2024 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з оскарженими судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Частиною третьою ст. 428 цього Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам статті 427 цього Кодексу.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Механізм реалізації права на судовий захист визначає законодавець виключно в законах України (п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

У положеннях п. 5 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року (далі - Пакту), п. 1 ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) йдеться про право кожного, кого засуджено за будь-який злочин, кого суд визнав винним у скоєнні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції засудження й вироку, факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

Водночас Європейський суд із прав людини зазначив, що право доступу до судів не є абсолютним і може підлягати обмеженням; оскільки право доступу за своєю суттю вимагає регулювання державою, яке може змінюватися залежно від часу й місця та відповідно до потреб і можливостей суспільства та окремих осіб (рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року (заява № 8225/78, § 57).

Отже за положеннями Конвенції та Пакту, заснування касаційних судів та встановлення в національному праві права на касаційне оскарження рішення суду не визнаються обов`язковими. Вирішення цих питань належить до сфери внутрішнього регулювання кожної держави, яка має право це унормувати на власний розсуд.

У КУпАП, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

За приписами частин 2, 10 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. Законодавець, керуючись приписами п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, проте не встановив права на касаційне оскарження судового рішення в цих справах.

Конституційний Суд України в Рішенні від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021 констатував, що застосування припису ч. 10 ст. 294 КУпАП не суперечить положенням ч. 1 ст. 8, частин 1, 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист та узгоджується із принципом верховенства права.

Крім того, главою 24-1 КУпАП передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення лише у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Касаційного перегляду судових рішень по справі про адміністративне правопорушення, зокрема в порядку, визначеному статтями 459 - 467 КПК, чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене, постанови Гощанського районного суду Рівненської області від 09 травня 2023 року, Гощанського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2024 року та Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2024 року не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, главою 24-1 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанови Гощанського районного суду Рівненської області від 09 травня 2023 року, Гощанського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2024 року та Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3