Справа № 459/2249/24
Провадження № 1-кп/459/162/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шептицькому кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000647 від 22.07.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волсвин Шептицького (до зміни - Червоноградського) району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України

У С Т А Н О В И В:

22 липня 2024 року о 00 годині 14 хвилини, наряду Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області костюм 501 - інспектору ВРПП Червоноградський РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та інспектору ВРПП Червоноградський РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 на службовий планшет прийшло повідомлення про те, що 22.07.2024 у час повідомлення на спецлінію 102 у дворі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 невідомими особами порушується тиша та спокій громадян. Під час виконання вищевказаними працівниками поліції службових обов`язків вони прибули до багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де було встановлено, що у дворі знаходилась компанія у складі наступних осіб: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які викрикували та голосно виражались нецензурними словами. З метою припинення протиправних дій, працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зробили зауваження вказаній компанії та попросили припинити протиправні дії щодо порушення тиші у нічний час. Проте ОСОБА_9 , продовжила вчиняти хуліганські дії і для складання адміністративного протоколу останню було запрошено до Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області. У свою чергу ОСОБА_9 не виконала законні вимоги працівника поліції ОСОБА_6 , у зв`язку із чим до останньої, відповідно до вимоги ст. ст. 42, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», застосовано заходи фізичного впливу та спецзасоби - кайданки. З метою увільнення ОСОБА_9 від її законного затримання до них підійшов ОСОБА_4 , який спочатку почав тягнути дівчину в протилежну сторону, забираючи її від працівників поліції, а коли зрозумів, що не зможе забрати ОСОБА_9 від працівників поліції, з мотивів явної неповаги до правоохоронних органів, достовірно володіючи інформацією про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є працівниками поліції, оскільки вони одягнені у формений одяг, екіпіровані спеціальними засобами та табельною вогнепальною зброєю і закріпленими на бронежилеті нагрудними жетонами із зображенням спеціального номеру, маючи умисел на вчинення протиправних дій та спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції, завдав два удари кулаком в обличчя та шию ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, саден на обличчі зліва та в ділянці шиї, крововиливу на шиї справа і відносяться: закрита черепно-мозкова травма до легкового тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, садна та крововилив до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав в повному обсязі та суду повідомив, що 22.07.2024 під час комендантської години він разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сиділи на АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розпивали алкогольні напої, поводили себе гучно та порушували спокій у зв`язку з чим до них під`їхали працівники поліції. Проте ОСОБА_12 продовжувала вигукувати та поводитися неадекватно. Тоді працівники поліції взяли її під руки і повели до свого службового автомобіля. Оскільки ОСОБА_12 являється дівчиною обвинуваченого, він вирішив її захистити та вдарив працівника поліції ОСОБА_14 , який був у службовій формі, два рази у обличчя. Після цього його забрали у відділок поліції. Обвинувачений зауважив, що не знає чому так вчинив, проте дуже шкодує та обіцяє більше такого не вчиняти. Також обвинувачений зауважив, що проживає з бабусею, а його батьки позбавлені батьківських прав.

Захисник у судовому засіданні просив звільнити останнього від відбування покарання, зважаючи на повне визнання вини.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

У зв`язку із повним визнанням вини обвинуваченим, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване доведена повністю.

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого.

Так, у відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченим є нетяжким злочином.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку, раніше не судимий, за медичною допомогою до лікаря нарколога не звертався та на диспансерному обліку не перебуває; за медичною допомогою до лікаря - психіатра протягом останніх 5-ти років не звертався, скарг від сусідів та односельчан на нього не надходило.

З врахуванням вищенаведеного, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді обмеження волі.

Разом з цим, враховуючи щире каяття обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення та характеризуючі дані на особу обвинуваченого, а також позицію прокурора, який просив звільнити обвинуваченого від покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, а тому його слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Майнова шкода не завдана.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Арешти, накладені на майно у межах даного кримінального провадження слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- футболку білого кольору фірми «NIKE» із емблемою чорного кольору - повернути обвинуваченому;

- відеозаписи з нагрудних камер відеоспостереження - залишити при матеріалах справи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 23.07.2024 на футболку білого кольору фірми «NIKE» із емблемою чорного кольору, у якій був одягнутий ОСОБА_4 під час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та яка 22.07.2024 була вилучена у ході проведення особистого обшуку останнього.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1