КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7145/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 рокузадоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0001070 від 28.06.2023 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 25.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 7 700 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з наступними серіями та номерами: PF29137247J, PA89278827A, PB88695562I, LB09381365J, LB77718794W, LJ20037261A, LC29403024A, PA69278828A, PA69278832A, LB90167577J, MB20396845P, MB20396838P, LF28415919H, LG36152641D, MG28662176B, PF29137245J, LF83528992B, LB58987577C, MB70340748B, PA77151996B, PA88140842B, LF83528994B, LL82082577D, DA28140839B, PK88687706D, PK88677243D, DK88687704D, LC43898349B, DA05405643B, PA69278834A, PH03448542B, PK23241070B, PF59189249H, LB61429106J, PL87657637A, PL87657636A, PF13597988G, LK79069201A, LK7969704A, LK82591480D, PA05405639D, LH20866390C, LC42507661B, LJ51734360B, MF86245523A, LF46611707D, MD20396835P, MB20396837P, PB94232542G, PE45980913C, MD93294480Q, MB04515803Q, PB42895718J, LF86946410F, LF869464408F, PG29957128A, PK88677731D, PK88677744D, PK88677742D, PK88688803D, PA69278867A, MF54305315F, LB78438887W, PK88677708D, PF99017722E, ML36014571A, PB03247710C, PB40667166G, та мобільний телефон марки "ІPhone 13 Pro Max", IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на 7 700 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна та мобільний телефон марки "ІPhone 13 Pro Max", IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що з моменту проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 минуло майже пів року. За цей час ОСОБА_6 не було вручено підозру, не було допитано навіть в якості свідка та не проведено жодної слідчої дії.

Будь-які докази, які б свідчили про причетність ОСОБА_6 до кримінального провадження №0001070 від 28.06.2023 у слідства відсутні.

Апелянт вказує на те, що незаконне утримання майна ОСОБА_6 порушує права, гарантії та законні інтереси заявника як законного власника, в тому числі право розпоряджатись власним майном.

Також апелянт наголошує на тому, що при розгляді клопотання про накладення арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_6 .

В судове засідання представник володільця майна не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав, а тому з урахуванням викладеного та думки прокурора, який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги у відсутність представника, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності представника володільця майна.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника володільця майна, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, Головним слідчим управлінням Національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001070 від 28.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування розпочато за зверненням ОСОБА_10 щодо одержання службовою особою неправомірної вигоди у значному розмірі за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , військовослужбовець ЗСУ, водій-електрик ІНФОРМАЦІЯ_3 який серед іншого показав, що приблизно в квітні 2023 року його почали турбувати болі в хребті шийного відділу внаслідок чого звернувся за медичною допомогою до лікаря медичної роти, який направив його для встановлення точного діагнозу та призначення лікування виконати магнітно-резонансну томографію в медичному закладі КПЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Так, ОСОБА_10 перебуваючи у медичному закладі КПЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » познайомився з медичним працівником ОСОБА_11 , яка повідомила, що на території Донецької області провести магнітно-резонансну томографію неможливо, якісне лікування здійснюється у Дніпровському військовому шпиталі, де вона має вплив на завідувача відділенням та при необхідності за грошову винагороду у розмірі 13 000 доларів США може організувати стаціонарне лікування та проходження військово-лікарської комісії та списання з військової служби.

Так, 21.08.2023 ОСОБА_11 призначила зустріч біля військово-медичного клінічного центру Південного регіону з метою направлення на медичний огляд та підготовки до стаціонарного лікування під приводом проведення операції. У подальшому ОСОБА_11 з використанням мобільного терміналу повідомила контакти лікаря ОСОБА_12 який буде проводити консультації та підготовку документів на стаціонарне лікування та операцію до військової частини НОМЕР_3 .

24.08.2023 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вручено грошові кошти в сумі 5000 доларів США купюрами по 100 доларів США з метою передачі ОСОБА_11 .

24.08.2023 ОСОБА_13 , діючи у змові з ОСОБА_11 , отримав від ОСОБА_10 першу частину неправомірної вигоди в сумі 5000 доларів США, частину з якої ним у цей же день було передано старшому оперуповноваженому СКП відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_14 , який в свою чергу частину коштів передав заступнику начальника з превентивної діяльності ВП № 6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 .

Таким чином з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, отримання доказів вини ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 та притягнення їх до кримінальної відповідальності, забезпечення проведення судових технічних та почеркознавчих експертиз, забезпечення належного збереження предметів та документів, які свідчать про вчинення цими особами даного злочину, виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем проживання заступника начальника з превентивної діяльності ВП № 6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.08.2023 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході проведення якого виявлено та вилучено 7 700 доларів США та мобільний телефон марки "ІPhone 13 Pro Max", IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , які 25.08.2023 визнано речовими доказами.

04.09.2023 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001070 від 28.06.2023.

На обґрунтування вимог поданого клопотання про арешт майна прокурор зазначила, що необхідність в арешті майна виникла з метою збереження речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

04.09.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 25.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 7 700 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з наступними серіями та номерами: PF29137247J, PA89278827A, PB88695562I, LB09381365J, LB77718794W, LJ20037261A, LC29403024A, PA69278828A, PA69278832A, LB90167577J, MB20396845P, MB20396838P, LF28415919H, LG36152641D, MG28662176B, PF29137245J, LF83528992B, LB58987577C, MB70340748B, PA77151996B, PA88140842B, LF83528994B, LL82082577D, DA28140839B, PK88687706D, PK88677243D, DK88687704D, LC43898349B, DA05405643B, PA69278834A, PH03448542B, PK23241070B, PF59189249H, LB61429106J, PL87657637A, PL87657636A, PF13597988G, LK79069201A, LK7969704A, LK82591480D, PA05405639D, LH20866390C, LC42507661B, LJ51734360B, MF86245523A, LF46611707D, MD20396835P, MB20396837P, PB94232542G, PE45980913C, MD93294480Q, MB04515803Q, PB42895718J, LF86946410F, LF869464408F, PG29957128A, PK88677731D, PK88677744D, PK88677742D, PK88688803D, PA69278867A, MF54305315F, LB78438887W, PK88677708D, PF99017722E, ML36014571A, PB03247710C, PB40667166G, та мобільний телефон марки "ІPhone 13 Pro Max", IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

При цьому слідчий суддя враховував й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не було встановлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності із завданням кримінального провадження, обставини кримінального провадження № 0001070 від 28.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3 ст. 368 КК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_15 від 25 серпня 2023 року /а.с. 58-59/, в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Зі змісту клопотання та постанови про визнання речовими доказами вбачається, що вказане майно є предметом злочину та містять сліди кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, вказані речі мають значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів та можливу конфіскацію вказаного майна підозрюваного як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного клопотання прокурора та накладення арешту на вище вказане майно.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що з моменту проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 минуло майже пів року та за цей час ОСОБА_6 не було вручено підозру, колегія суддів не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки в даному випадку арешт накладено з метою збереження речових доказів, а з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК Україниповинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відтак, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4