УХВАЛА

01 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 466/6273/17

провадження № 51-3761ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок від 21 грудня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 травня 2024 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: судове рішення, що оскаржується; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Цих приписів закону скаржник не дотримався, оскільки не зазначив на виконання п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК повних відомостей про оскаржуване судове рішення, а саме назви суду, який ухвалив вирок.

Також ОСОБА_4 заявив вимогу про скасування вироку та ухвали суду апеляційної інстанції, проте не зазначив назви судів, які постановили оскаржувані судові рішення та дати їх ухвалення.

Крім того, Суд зауважує, що ст. 436 КПК визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Засуджений у касаційній скарзі просить, скасувати вирок і ухвалу суду апеляційної інстанції та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, перекваліфікувати злочин за ст. 6 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Проте сформульовані ОСОБА_4 вимоги в частині скасування оскаржуваних судових рішень та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є неповними, оскільки скасування судових рішень та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є підставою для закриття кримінального провадження.

Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу ОСОБА_4 , що його вимога в частині перекваліфікації діяння також сформульована неповно, адже не зазначено за якою нормою (статтею, частиною статті) Особливої частини КК необхідно, на думку засудженого, кваліфікувати його діяння. А вимога у скарзі «перекваліфікувати злочин за ст. 6 КК» є незрозумілою, бо норми ст. 6 КК визначають чинність закону про кримінальну відповідальність щодо кримінального правопорушення, вчиненого на території України.

Зазначені вище обставини не дають можливості Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж, і відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

У касаційній скарзі засуджений стверджує про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак не наводить жодних обґрунтувань, що вказували би на сплив цих строків у кримінальному провадженні.

Також Суд зауважує, що зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що аналогічні доводи, зокрема щодо неправильності кваліфікації його діяння за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України; обмежень ОСОБА_4 у виступі під час останнього слова, які відображені в касаційній скарзі, були предметом перевірки у суді апеляційної інстанції, який в обґрунтування мотивів постановленого рішення послався на матеріали кримінального провадження. Водночас засуджений, оскаржуючи зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наводить обґрунтувань про те, що якісь із доводів апеляційної скарги не були розглянуті або безпідставно визнані необґрунтованими.

Оскільки Суд відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, наявність зазначених вище недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на те, що касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення недоліків скарги, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3