Справа № 715/2092/24
Провадження № 1-кп/715/155/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.11.2024 селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Луганської області, м. Сєверодонецьк, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Луганської області, м. Сєверодонецьк, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІ групи, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -
ОСОБА_4 за попередньою змовою із громадянином ОСОБА_5 та особою, відносно якої виділено матеріали в окреме провадження, діючи умисно, вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.
У період часу з 26 квітня 2024 року по 27 квітня 2024 року, з метою реалізації свого злочинного умислу, особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, підшукала особу чоловічої статі призовного віку з числа громадян України, яка бажала незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому невстановлена особа завчасно обумовила порядок незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 та узгодила із ним оплату за вказані незаконні послуги у розмірі 4000 Євро, які останній зобов`язався передати після незаконного перетину державного кордону.
В подальшому 27 квітня 2024 року за вказівками ОСОБА_4 громадянин ОСОБА_8 прибув у с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області та діючи відповідно до попередньо узгодженого плану ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 використовуючи транспортний марки «SKODA Felicia» червоного кольору, реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_1 , почали рух у напрямку державного кордону України, з метою незаконного переправлення ОСОБА_8 . По дорозі із с. Мамаївці до с. Купка Чернівецького району на АЗС «РРоіІ», що знаходиться в с. Тарашани, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 діючи у відповідності до раніше розробленого плану, провели інструктаж та надали поради ОСОБА_8 щодо незаконного переправлення через державний кордон України.
27 квітня 2024 року близько 14 год 00 хв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , були затримані прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 31 прикордонного загону під час руху на транспортному засобі «Skoda Felicia», реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_1 у напрямку 802 прикордонного знаку у межах населеного пункту Купка Чернівецького району Чернівецької області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав частково, а саме з пред`явленого йому обвинувачення, не визнав корисливий мотив. Пояснив, що він родом з м. Северодонецька. Після початку повномасштабного вторгнення він відправив сім`ю до Польщі, де вони перебувають і на даний час, а сам він проживав у м. Дніпрі. У квітні 2024 року він приїхав до друга та однокласника ОСОБА_5 в м. Чернівці. По приїзді пішли в кафе. Під час розмови почувши їх говір, до них підійшов незнайомий хлопець, який почав цікавитись звідки вони. Від нього він дізнався щодо можливості незаконно перетнути кордон. Вони обмінялися номерами телефонів і через певний період часу йому зателефонували з незнайомого номеру, особа представилась як ОСОБА_9 та повідомила, що за 4000 доларів США може допомогти йому виїхати з країни. Він спочатку відмовився, бо завелика сума але потім погодився, оскільки, ОСОБА_9 повідомив, що якщо він зможе взяти з собою ще одного хлопця, тоді буде дешевше. Як потім з`ясувалось він мав взяти з собою ОСОБА_8 . ОСОБА_9 повідомив куди треба їхати за ОСОБА_8 , а також дав координати, як їхати до кордону. Далі він попросив свого друга ОСОБА_5 , щоб він підвіз їх до кордону, оскільки останній мав у користуванні автомобіль, та міг вільно пересуватись на автомобілі бо є особою інвалідністю. ОСОБА_5 спочатку відмовився, але згодом погодився. Вони разом поїхали на кільце в с. Мамаївці, звідки забрали ОСОБА_8 , а далі поїхали до кордону по геолокації, яку йому скинув ОСОБА_10 . По дорозі заїхали на АЗС, спілкувались з ОСОБА_8 з приводу перетину кордону, говорили яким чином мають перетнути кордон. Далі під час руху в сторону кордону, їх зупинили працівники прикордонної служби та затримали. Вказав, що жодних коштів за спробу незаконного переправлення через кордон від ОСОБА_8 він не отримував і не мав наміру отримувати, оскільки сам намагався незаконного перетнути кордон, за що після перетину мав сплатити кошти. ОСОБА_5 як друга попросив підвезти його та ОСОБА_8 до кордону, жодних коштів за це він не мав отримати. Він дуже жалкує, що ОСОБА_5 опинився в такій ситуації, оскільки погодився йому допомогти. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому. Злочин вчинив, оскільки, хотів побачити сім`ю, просив суворо його не карати.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, а саме з пред`явленого йому обвинувачення, не визнав корисливий мотив. Пояснив, що він родом з м. Северодонецька та з початком повномасштабного вторгнення він з сім`єю переїхав до м. Чернівці де живе по даний час. У квітні місяці цього року до нього приїхав його друг та однокласник ОСОБА_4 і вони пішли в кафе. Там почувши їхню розмову та акцент до них приєднався незнайомий хлопець та почав питати звідки вони. У ході розмови цей хлопець сказав, що може допомогти ОСОБА_4 перетнути кордон і вони обмінялися телефонами. Згодом ОСОБА_4 попросив про допомогу у перетині кордону, а саме підвезти його до кордону. Він спочатку відмовився, оскільки вони мали забрати ще одного хлопця, проте він хотів допомогти другу, а тому погодився. В подальшому вони поїхали на кільце в с. Мамаївці, звідки забрали до того незнайомого йому ОСОБА_8 . Далі, по геолокації,00 яку їм дала незнайома особа, яка зв`язувалась з ОСОБА_4 , вони поїхали в сторону кордону. По дорозі заїхали на АЗС. Розмовляли з ОСОБА_8 заспокоювали його, оскільки останній хвилювався. Рухаючись в бік кордону біля с. Опришени їх затримали працівники прикордонної служби. Вказав, що будь які кошти за свої дії він не мав отримувати, оскільки погодився на це тільки, щоб допомогти другу. У скоєному щиро розкаюється та просить суворо його не карати.
Явка свідка ОСОБА_8 у судові засідання не була забезпечена, на виклики суду свідок не з`являвся, а постанову про його привід не було виконано.
Оскільки свідок ОСОБА_8 в ході досудового розслідування був допитаний слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України, ці його покази були досліджені судом.
Так, свідок ОСОБА_8 , в ході допиту слідчим суддею повідомив, що його брат перебуває за кордоном. В ході розмови з ним, останній сказав щоб хукав можливості перетнути кордон і їхати до нього. Він зателефонував з цього приводу своєму другу, який сказав, що знайде тих хто допоможе. Через певний час йому зателефонував невідомий та повідомив, що за 4000 Євро допоможе йому незаконно перетнути кордон, на що він погодився. Також йому сказали, що з ним зв`яжеться особа, яка його забере. Згодом йому зателефонував раніше незнайомий йому ОСОБА_4 та вони домовились про зустріч на кільці в с. Мамаївці, звідки його мали забрати. Там до нього під`їхали двоє до того незнайомих осіб на червоному автомобілі «Skoda». При цьому за кермом був раніше йому незнайомий ОСОБА_5 , спереду на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_4 , а він сів позаду. По дорозі вони спілкувались. ОСОБА_5 казав йому не переживати. Вони їхали в сторону с. Тарашани. Зупинились на АЗС, де ОСОБА_4 в телефоні показував йому карту їхнього маршруту та пояснював, яким чином треба йти до кордону. Проїхавши трошки далі їх затримали працівники прикордонної служби. Вказав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він жодних коштів не давав та з ними розмови про гроші взагалі не було.
Крім часткового визнання вини обвинуваченими, показів свідка ОСОБА_8 , вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується, в тому числі, дослідженими письмовими доказами, які визнані судом належними та допустимими, а саме:
-повідомленням від 31 Прикордонного загону про виявлення кримінального правопорушення від 28 квітня 2024 року, згідно якого військовослужбовцями 31 Прикордонного загону виявлено громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які здійснювали незаконне переправлення осіб через державний кордон України;
-протоколом огляду місця події від 28.04.2024 року та таблиці ілюстрацій до нього, а саме огляду автомобіля «Skoda Felicia» червоного кольору, реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_1 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2024 року та таблиці ілюстрацій до нього, в ході якого свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_11 , як водія автомобіля, на якому він рухався в бік держаного кордону;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2024 року та таблиці ілюстрацій до нього, в ході якого свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_4 , як особу яка разом з водієм автомобіля забрали його, та разом рухались в бік державного кордону;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 29.04.2024 року та фото таблиці ілюстрацій до нього проведеного з свідком ОСОБА_8 , в ході якого останній показав звідки його забрали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , куди вони рухались і де їх затримали працівники прикордонної служби;
-протоколом огляду речей і предметів від 04.09.2024 року, а саме оглядом оптичного диску з відеозаписом, який отриманий від адміністратора АЗС «PPoil», на якому зафіксовано ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які на червоному автомобілі «Skoda» під`їхали та зайшли в приміщення АЗС;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.06.2024 року та фото таблиці ілюстрацій до нього проведеного з підозрюваним ОСОБА_4 , в ході якого останній показав звідки він та ОСОБА_5 забрали ОСОБА_8 , куди вони рухались і де їх затримали працівники прикордонної служби;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.06.2024 року та фото таблиці ілюстрацій до нього проведеного з підозрюваним ОСОБА_5 , в ході якого останній показав звідки він та ОСОБА_4 забрали ОСОБА_8 , куди вони рухались і де їх затримали працівники прикордонної служби.
Сторона обвинувачення на підставі показів свідка ОСОБА_8 та вищевказаних письмових доказів ставить у вину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, за кваліфікуючими ознаками: вчинені, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
Суд, вирішуючи питання, що входить до його компетенції, як то: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, діє в рамках пред`явленого обвинувачення.
Втіленням принципу справедливості судового розгляду є покладення тягаря доведення вини на сторону публічного обвинувачення. Суд може тільки надати оцінку тим обставинам, які викладені в обвинувальному акті і пересвідчитись, що вони підтверджуються належними, і допустимими доказами таким чином, щоб переконати навіть незацікавлену сторонню особу в тому, що обвинуваченим був вчинений зазначений злочин.
Оцінюючи склад злочину, суд враховує таке.
Так, безпосереднім об`єктом злочину є - встановлений порядок перетинання державного кордону України.
З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням таких діянь: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.
Переправлення через державний кордон України - це дії, спрямовані на переведення, перевезення тощо осіб через умовну лінію, яка визначає межі території України. При цьому всі дії організатора, керівника такого переправлення або особи, яка сприяє йому, можуть бути повністю виконані ще до того, як особи, яких вони переправляють через державний кордон України, перетнули його.
Незаконним переправленням через державний кордон України є у випадках, коли особи переправляються через державний кордон України:
1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску;
2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів;
3) у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу;
4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.
Такі дії можуть бути вчинені у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності.
Із суб`єктивної сторони цей злочин вчиняється з прямим умислом.
Сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон України, яка полягала у наданні засобів, вказівок, порад щодо незаконного переправлення, а саме в тому, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , забрали та рухались з ОСОБА_8 в сторону кордону, з метою його незаконного переправлення, вказували останньому місце перетину кордону (поза пунктами пропуску через держаний кордон, показували на карті в телефоні шлях куди необхідно рухатись) надання інструкцій та порад щодо незаконного перетину кордону, вчинені групою осіб, яке інкримінується обвинуваченим доведена дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідка.
Покази свідка ОСОБА_8 повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, наданими стороною обвинувачення, що були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, а відтак суд не має підстав не довіряти цим показам.
Однак, такі покази, як і інші досліджені у ході судового слідства матеріали кримінального провадження жодним чином не підтверджують наявність в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 корисливого мотиву від сприяння переправлення особи через державний кордон України, оскільки не доводять отримання самими обвинуваченими будь-яких коштів, матеріальних благ або іншої користі за вчинення протиправних дій, або отримання ними матеріальних благ або користі у майбутньому.
При цьому обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час судового розгляду категорично заперечували отримання будь-яких матеріальних благ за вчинене, так само і свідок ОСОБА_8 в ході його допиту слідчим суддею вказував, що обвинуваченим він не надавав будь яких коштів за їх послуги, і розмови про це з ними не мав.
Необхідно заначити, що відповідно до обвинувального акту, корисливий мотив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 полягав в тому, що вони усвідомлювали, що передача їм грошових коштів, за надані ним незаконні послуги, щодо супроводу ОСОБА_8 до лінії розмежування державного кордону України має відбутися після переправлення останнього через державний кордон України.
Разом з тим, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а саме показів свідків, письмових доказів, матеріалів НС(Р)Д, тощо.
Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі 366/3050/16-к.
Згідно ч.2 та ч.4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Отже, суд вважає, що така кваліфікуюча ознака в діях обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як «вчинення злочину з корисливих мотивів» не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим дії обвинувачених слід перекваліфікувати із ч.3 на ч.2 ст.332 КК України.
Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст.290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд, у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №13-43кс19).
Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі викладеного, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, за кваліфікуючими ознаками: вчинені, за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена поза розумним сумнівом, і саме така кваліфікація дій обвинувачених є правильною.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і встановлюючи ступінь їх вини у вчиненому злочині, суд дає оцінку не тільки окремому вчинку обвинувачених, а також і їх особистості, наскільки вона проявилася у їх злочинних діях, наскільки вони мають нахил до скоєння правопорушень, їх мотиви скоєння злочину.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнали свою вину, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли у розкритті злочину, а саме давали покази, приймали участь у слідчих експериментах, що суд враховує, як обставини, що пом`якшують їх покарання.
Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Вирішуючи питання про конкретний розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину та дружину з інвалідністю з дитинства, тобто має місці соціальні зв`язки, відсутні дані про перебування на обліку у лікарів нарколога чи психіатра, відсутні на нього негативні характеризуючи дані є внутрішньо переміщеною особою. При цьому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 не є особою суспільно небезпечною, який здатний на системне вчинення кримінальних правопорушень, при цьому злочин було вчинено з метою виїхати за кордон до сім`ї.
Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки таке покарання за даних обставин справи були б надмірно суворим, а обвинуваченому ОСОБА_4 , слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України оскільки його виправлення можливе без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, на протязі якого обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави та знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини, повинна бути більш виваженою, більш стриманою, більш контрольованою ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.
Вирішуючи питання про конкретний розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, тобто має місці соціальні зв`язки, відсутні дані про перебування на обліку у лікарів нарколога чи психіатра, відсутні на нього негативні характеризуючи дані, є собою з інвалідністю ІІ групи та внутрішньо переміщеною особою. При цьому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не є суспільно небезпечною особою, який здатний на системне вчинення кримінальних правопорушень, при цьому злочин було вчинено з метою допомогти товаришу.
Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки таке покарання за даних обставин справи були б надмірно суворим, а обвинуваченому ОСОБА_5 , слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України оскільки його виправлення можливе без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, на протязі якого обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави та знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини, повинна бути більш виваженою, більш стриманою, більш контрольованою ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.
Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК і покласти на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ряд обов`язків.
Підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд не знаходить.
Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особам обвинувачених, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
При цьому, суд позитивно оцінює проявлену громадянську позицію обвинувачених, яка проявилася у їх клопотаннях щодо перерахунку частини застави на потреби Збройних Сил України, що свідчить про певне розуміння обвинуваченими, що внаслідок посягання на цілісність та недоторканість кордонів держави, знижується в тому числі її обороноздатність та можливість протистояти агресору. Такими діями обвинувачені намагається усунути можливі негативні наслідки скоєного злочину.
Крім цього, санкція ч.2 ст.332 КК України передбачає обов`язкові додаткові покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.332 КК України не обіймаючи будь-яку посаду і не займаючись певною діяльністю.
Відповідно до п.17 роз`яснень які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК України
позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною
діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих
випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою
підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.
Враховуючи, що вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було пов`язане з їхніми посадами або із зайняттям ними певною діяльністю, суд не призначає їм додаткове покарання.
Крім цього, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для зміни їм раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави.
Процесуальні витрати відсутні, питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді застави відносно ОСОБА_4 , обраний ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01.05.2024 року - залишити в силі.
Покласти на ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили наступні обов`язки:
- не відлучатись за межі Чернівецької області без дозволу прокурора чи суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- з`явитися за першою вимогою до працівників поліції, прокурора чи суду.
Рахунок № НОМЕР_2
Отримувач: Національний банк України
Призначення: допомога ЗСУ.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироку законної сили, запобіжний захід у виді застави відносно ОСОБА_5 , обраний ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01.05.2024 року - залишити в силі.
Покласти на ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили наступні обов`язки:
- не відлучатись за межі Чернівецької області без дозволу прокурора чи суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- з`явитися за першою вимогою до працівників поліції, прокурора чи суду.
Рахунок № НОМЕР_2
Отримувач: Національний банк України
Призначення: допомога ЗСУ.
Частину застави в розмірі 100 000 (сто тисяч ) гривень 00 копійок, внесену 01.05.2024 року ОСОБА_12 за ОСОБА_5 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області, код 26311401, Державна казначейська служба м. Київ, рахунок № НОМЕР_3 , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 01.05.2024 року, код квитанції 9340-8543-2457-6050, повернути ОСОБА_12 .
-автомобіль марки «Skoda Felicia» реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному майданчику ГУНП в Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Комунальників, 4В) повернути власнику ОСОБА_13 або уповноваженому ним особі, скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01.05.2024 року;
-мобільні телефони марки «Редмі 9А» та «Айфон 11» залишити власнику ОСОБА_8 ;
-гаманець чорного кольору залишити власнику ОСОБА_4 ;
-оптичний диск на якому збережені відеозаписи з камер відеоспостереження від 27.04.2024 року з АЗС «PPoil» залишити в матеріалах кримінального провадження.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
СУДДЯ: