УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року

м. Київ

справа №404/4512/23

провадження № 51-3293ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 ),

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Вирішено цивільний позов та інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року апеляційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а вказаний вирок місцевого суду - без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 05 травня 2023 року приблизно о 20:30 на АДРЕСА_2 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин схопив за ліву руку ОСОБА_5 та почав її викручувати, нахиливши останнього до землі, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Діями ОСОБА_4 ОСОБА_5 було заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю події та складу кримінального правопорушення. Вважає, що суди зробили помилковий висновок про наявність доказів, які доводять його винуватість. Судами неправомірно враховано показання свідка ОСОБА_6 , оскільки він є рідним братом потерпілого, та не взято до уваги показання ОСОБА_7 , яка стверджувала, що потерпілий їй погрожував. Стверджує, що показання ОСОБА_8 є недопустимими, оскільки він не бачив механізму спричинення ударів. Зазначає про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, оскільки умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому він не мав, а захищався від його протиправних дій, тобто діяв в стані необхідної оборони. Вказує, що апеляційний суд не дослідив повторно докази та не надав їм належну правову оцінку.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких міститься у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі, згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК, не є предметом дослідження та перевірки касаційного суду.

Зі змісту касаційної скарги слідує, що засуджений не погоджується з висновками суду щодо наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та вважає, що під час конфлікту він перебував в стані необхідної оборони.

Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням, оскільки під час перевірки судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 схопив за ліву руку останнього та почав її викручувати, нахиливши останнього до землі, внаслідок чого потерпілий впав на землю.

З посиланням на висновок від 09 травня 2023 року №415 суд першої інстанції встановив, що у ОСОБА_5 були наявні тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, саден у правій виличній ділянці, правій лобній ділянці, тильній поверхні правої кисті, обох колінних суглобів.

Щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень у суді першої інстанції потерпілий повідомив, що в день події засуджений їхав на великій швидкості та ледь не збив його з ніг. Потім він зупинив свій автомобіль та вийшов з нього зі своєю дружиною. Спершу засуджений накинувся на його брата з кулаками, після чого він відвів брата в сторону, а ОСОБА_4 вдарив потерпілого в обличчя з такою силою, що злетіли окуляри. Засуджений викрутив його руки та пошкодив сухожилля. Ліва рука була пошкоджена. Брат постійно намагався перешкодити засудженому, але останній відкидав його.

Сам засуджений в місцевому суді не заперечував того, що збільшив швидкість автомобіля, коли побачив потерпілого, щоб зупинити його, однак вказував, що не заподіював ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_6 , які він надавав за участю сурдоперекладача, засуджений вийшов з автомобіля та почав рухатися в сторону його брата, відштовхнув свідка, заподіяв йому удар в обличчя. Засуджений сильно викручував ліву руку ОСОБА_5 Потерпілому було заподіяно приблизно три удари.

Також судом першої інстанції було враховано показання свідка ОСОБА_8 , згідно з якими він почув звук двигуна автомобіля і звернув на це увагу. Тоді автомобіль швидко зупинився біля двох чоловіків. Надалі свідок почув крики, такі як кричать люди з вадами слуху. Потім він побачив засудженого та потерпілого, між якими відбувалася штовханина. Після цього він зробив зауваження засудженому, що він молодша людина, а чіпає старшу за віком.

Свідок ОСОБА_7 зазначала в суді про те, що її чоловік ОСОБА_4 хотів поговорити з потерпілим, оскільки останній їй погрожував.

Під час встановлення винуватості ОСОБА_4 місцевий суд послався, зокрема, на протокол проведення слідчого експерименту від 10 травня 2023 року за участю потерпілого, під якого він показав обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, а також висновок від 15 травня 2023 року №426/415, відповідно до якого механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 , не суперечить механізму утворення, на який вказував потерпілий у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю.

Окрім показань потерпілого та свідків, суди врахували, зокрема, протокол проведення слідчого експерименту від 19 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_6 , протоколи пред`явлення особи для впізнання від 10 та 18 травня 2023 року.

Версія засудженого про те, що під час конфлікту він перебував в стані необхідної оборони була предметом ретельної перевірки судів попередніх інстанцій.

Як встановлено місцевим судом з показань потерпілого ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 між потерпілим та засудженим протягом тривалого періоду часу існували особисті неприязні відносини.

З отриманих місцевим судом показань допитаних свідків та потерпілого видно, що в день події саме ОСОБА_4 було ініційовано розмову з ОСОБА_5 , адже і сам засуджений стверджував, що збільшив швидкість автомобіля в момент, коли побачив потерпілого, аби поговорити з останнім.

Суд апеляційної інстанції вмотивовано погодився з висновком місцевого суду про те, що з боку потерпілого не було посягання, яке б викликало в засудженого невідкладну необхідність у заподіянні йому шкоди здоров`ю, необхідної для відвернення чи припинення посягання. Встановлені під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 обставини узгоджуються з його показаннями та наявністю тілесних ушкоджень, зафіксованих у висновках експертів, які потерпілому заподіяв ОСОБА_4 .

З такими висновками погоджується й Верховний Суд.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, і такі його висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, і визнав їх необґрунтованими, навів належні й докладні мотиви своїх висновків.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та правильністю кваліфікації його дій, оскільки винуватість засудженого доведена поза розумним сумнівом.

Щодо аргументів засудженого про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив докази, то Суд звертає увагу на те, що правило ч. 3 ст. 404 КПК не зумовлює такого обов`язку у суду апеляційної інстанції, якщо місцевий суд повно та всебічно дослідив докази, а з боку апеляційного суду не було здійснено їх переоцінку.

Отже, вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

За таких обставин, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3