Провадження № 1-кп/161/1334/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 10 вересня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000412, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 14.08.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Чунджа Алма-Атинської області Республіки Казахстан, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 будучи визнаним ІНФОРМАЦІЯ_2 придатним до проходження військової служби та таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, отримав персональну повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оголошений Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та затвердженого Законом України від 24.02.2022 за №2102-XI, продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, для подальшої явки о 09.00 год. 28.12.2023 до пункту збору, розташованого у АДРЕСА_2 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 за №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 за 2105-IX та продовженого Указом Президента від 06 листопада 2023 року №735/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року №3430-IX.

Так, він, всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття та будучи придатним за станом здоров?я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ухилився від призову за мобілізацією, на особливий період, що виразилось у тому, що він прибув о 09.00 год. 28.12.2023 на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , однак відмовився від відправки в Команду № НОМЕР_1 , мотивуючи це релігійними переконаннями та вимагаючи проходження альтернативної служби.

Він же, будучи визнаним ІНФОРМАЦІЯ_2 придатним до проходження військової служби та таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, отримав повторну повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оголошений Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні та затвердженого Законом України від 24.02.2022 за №2102-ХІ, продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 08.11.2023 №3429-ІX, для подальшої явки о 07 год. 40 хв. 04.02.2023 до пункту збору, розташованого у АДРЕСА_2 та проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 за №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 за 2105-ІХ та продовженого Указом Президента від 06 листопада 2023 року №735/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року №3430-1X.

Однак, ОСОБА_4 всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття та придатнимп за станом здоров?я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ухилився від призову за мобілізацією, на особливий період, зокрема, прибув о 07.40 год. 04.02.2023 на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшої відправки із зарахуванням в Команду №A1008 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, однак відмовився від відправки в Команду №A1008, мотивуючи це релігійними переконаннями та вимагаючи альтернативної служби.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 336 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість категорично заперечив.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подала письмове клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із зміною обстановки, на підставі ст. 48 КК України, та закриття кримінального провадження, оскільки на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки (оскільки з 3 серпня 2024 є охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні), а тому він сумлінно відмовився від військової служби, в зв`язку з чим він перестав бути суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину. Вказане стверджується приєднаними до письмового клопотання документами, а тому обстановка, що сприяла вчиненню кримінального правопорушення, змінилась.

Заслухавши клопотання захисника, думку обвинуваченого, які, кожен зокрема, заявлене клопотання підтримали, думку прокурора, який заперечував проти вказаного клопотання, посилаючись на відсутність підстав для його звільнення та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , вважає, що жодних підстав для застосування положень статті 48 КК України на даний час немає, оскільки його релігійні переконання, які не допускають користування зброєю можуть бути замінені на альтернативну військову службу, при цьому фактично ним вчинені неправомірні дії ще у 2022-2023, враховуючи додані документи та дослідивши матеріали кримінального провадження №0000412, суд прийшов до висновку, що у клопотанні слід відмовити.

Відповідно до положень статті 44 Кримінального кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм Кримінального кодексу України, передбачено наступні підстави звільнення від кримінальної відповідальності: у зв`язку з дійовим каяттям (ст.45 КК України), у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст 46 КК України), у зв`язку з передачею особи на поруки (ст.47 КК України), у зв`язку із зміною обстановки (ст.48 КК України), у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки є дискреційними повноваженнями суду. При цьому, ретельній перевірці судами підлягають дані про особу обвинуваченого, його вік, ставлення до вчиненого.

Статтею 48 КК України визначено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності: 1) втрата діянням характеру суспільно небезпечного; 2) втрата особою суспільної небезпечності, внаслідок зміни обстановки.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року № 953/21593/19 (провадження № 51-5619км20) особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь.

При цьому, треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Тобто, особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Так, ОСОБА_4 , був визнаний ІНФОРМАЦІЯ_2 придатним до проходження військової служби та таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Однак він, отримавши персональні повістки та прибувши до збірного пункту, відмовився від відправки в Команду № НОМЕР_1 , мотивуючи таку поведінку релігійними переконаннями (хоча на той час: 2022-2023, членом церкви він не був).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» для вирішення питань проходження альтернативної служби Кабінетом Міністрів України та місцевими державними адміністраціями можуть утворюватися відповідні допоміжні органи у справах альтернативної служби.

Згідно ст. 4 Закону на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період - є два самостійні види військової служби. Законодавство України надає лише право на заміну строкової військової служби на альтернативну (невійськову) службу. Положення щодо заміни військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на альтернативну (невійськову) службу у законодавстві відсутні.

Указом Президента України також не звільнено жодної категорії громадян України від виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод право на свободу віросповідання є не абсолютним. Статті Конвенції визначають основоположні права людини, пов`язані зі свободою думки, совісті та релігії, а також рівності перед законом і захистом від дискримінації.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , є військовозобов`язаним.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строк якого продовжено.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 12.04.2022 - ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби.

Після отримання повісток на 28.12.2023, 04.02.2023 про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, які він особисто отримував, він фактично прибував до пункту збору, однак від подальшої відправки із зарахуванням в Команду № НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, відмовився, мотивуючи це своїми релігійними переконаннями, хоча у вказаний період він не був членом церкви, тобто своїми діями, він ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 336 КК України, яка інкримінована обвинуваченому, виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, на особливий період.

Безпосереднім об`єктом цього злочину є відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема комплектування її Збройних Сил, на які відповідно до ч.2 ст. 17 Конституції покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі з загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про належність його до християнської спільноти Свідки Єгови, релігійні переконання якої не допускають користуватися зброєю, в зв`язку з чим просив звільнити його від призову на військову службу під час мобілізації або направити на альтернативну (невійськову) службу, то вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що 03.08.2024 року пройшов хрещення та здійснив вступ до релігійної організації «Свідки Єгови».

Згідно повідомлення Луцької міської ради №25-40/2/2024 від 12.02.2024 вирішення питання проходження, призначення чи заміни військової служби на альтернативну не відноситься до повноважень Луцької міської ради, для вирішення відповідного питання необхідно звернутись до Луцької районної державної адміністрації.

Відсутність законних підстав для заміни військової служби на альтернативну (невійськову) службу констатовано і ІНФОРМАЦІЯ_4 (відповідь №18/04-12/1-24 від 27.02.2024).

Таким чином, рішення про заміну ОСОБА_4 військової служби на альтернативну - не приймалося.

Сторона захисту, посилаючись на ст. 35 Конституції України, зазначає про передбачене право вірян на заміну військової служби на альтернативну (невійськову). Однак, такі доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Законом України Про альтернативну (невійськову) службу" визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Статтею 1 цього Закону визначено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу встановлює такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і Законом України Про альтернативну (невійськову) службу альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби.

Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу - Законом не встановлена.

Відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24 лютого 2022 року - на всій території України введено воєнний стан.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно з вимогами ч.3 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної НОМЕР_2 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією) є відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема, комплектування її Збройних Сил, на які відповідно до ч.2 ст. 17 Конституції покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі - з загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію- особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зважаючи, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, отримавши особисто повістку відмовився від відправки в Команду № НОМЕР_1 у зв?язку з релігійними переконаннями вимагаючи альтернативну службу, чим ухилився від призову за мобілізацією.

Згідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено провести загальну мобілізацію.

Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25.05.2022 року на 90 діб, згідно з Указом Президента від 17.05.2022 року. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №574/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15 серпня 2022 року №2501-IX проведення загальної мобілізації продовжено з 23 серпня 2022 року на 90 діб.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( ІНФОРМАЦІЯ_5 або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 , був військовозобов`язаним та придатним до військової служби, що підтверджено довідкою військово-лікарської комісії від 12.04.2022. При цьому, він не мав, відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», права на відстрочку від привозу на військову службу за мобілізацією.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби на яку призивають громадян зазначених у ст. 15 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон № 2232-XII), віком 1825 років. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон не передбачає.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права гарантує кожній людині право на свободу думки, совісті та релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Відступ від положень Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Ст. 9 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до положень ч. 2 цієї статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей.

Ані положення Пакту, ані положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 Конвенції гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (Баятян проти Вірменії (Bayatyan v. Armenia), Папавасілакіс проти Греції (Papavasilakis v. Greece), Канатли проти Туреччини (Kanatli v. Turkiye).

Водночас ЄСПЛ послідовно визнає, що коли особа, посилаючись на ст. 9 Конвенції, просить скористатися правом на сумлінну відмову від військової служби, вимоги компетентними органами держави певного рівня доказування для обґрунтування такого прохання і відмова у його задоволенні, якщо відповідні докази не надаються, не суперечать положенням цієї статті (Енвер Айдемір проти Туреччини (Enver Aydemir v. Turkiye), Дягілєв проти Росії).

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава може встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини та запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу. Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 Конвенції та в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи.

Право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, та закріплено у ст. 35 Конституції України. Одним з аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

В умовах збройної агресії російської федерації проти України, під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку з захисту Вітчизни. Така обстановка існувала як станом на 2022, так і існує на даний час, тобто обстановка взагалі не змінилась.

За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини закріпленого в ст. 9 Конвенції та ст. 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою і підтвердження доказами наявності відповідних релігійних переконань. Це не означає, що можливість здійснення права на сумлінну відмову від військової служби обмежується членством у зареєстрованих релігійних організаціях, зміст віровчення яких передбачає безумовну неприпустимість такої служби, носіння та використання зброї.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону № 2232-XII - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Згідно зі ст. 17 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а також жіночої статі також, за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Таким чином, жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни; крім того, призов на військову службу по мобілізації не означає, що обвинувачений зобов`язаний брати до рук зброю, адже він може бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезені поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних з використанням зброї.

В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 284-286, 288, 372 КПК України, на підставі ст. 48 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, у зв`язку з зміною обстановки відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Луцький міськрайонний суд.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1