ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/590/22
Провадження № 1-кп/362/210/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василькові Київської області виділене в окреме провадження, кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001124 від 08.06.2020 рокуза обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001124 від 08.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який надійшов від Київського апеляційного суду.

Згідно пред`явленого обвинувачення 07.06.2020 року, ОСОБА_6 , якого засуджено вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2023 року за вказане кримінальне правопорушення, перебуваючи разом із ОСОБА_5 , в АДРЕСА_3 , домовились вчинити напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , проникли через вікно будинок АДРЕСА_4 , де реалізуючи спільний злочинний умисел, направились до кімнати, де знаходилася потерпіла ОСОБА_7 , та побачивши останню з метою заволодіння її грошима та майном, підійшли до неї та почали наносити удари руками і ногами по різним частинам тіла внаслідок чого, ОСОБА_7 втратила свідомість та впала на підлогу. Тим самим застосували насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої у момент їх заподіяння, завдавши їй наступні тілесні ушкодження: рана правого передпліччя, садна обох передпліч, субконюктивальний крововилив лівого ока, синець на обличчі праворуч, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, тілесних ушкоджень.

Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , переконавшись, що ОСОБА_7 не в змозі чинити опір, скориставшись безпорадним станом останньої, заволоділи особистими речами потерпілої, а саме: парою сережок із застібками, які були на потерпілій вартістю 37 грн. 73 коп., а також грошовими коштами в сумі 40 тисяч гривень, які потерпіла зберігала під подушками в ліжку.

У подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли разом з майном та грошовими коштами, що належить ОСОБА_7 , якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили останній матеріального збитку на загальну суму 40037 грн. 23 коп.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2022 року кримінальне провадження №0001124 від 08.06.2020 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, виділено в окреме провадження.

12.08.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, оскільки обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину, може продовжити кримінальне правопорушення (т.4 а.с.40-44).

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження строків тримання під вартою та просила його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, оскільки померла.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні, не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні, підтримав свого підзахисного, який не заперечував щодо продовження строків тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, обвинувальний акт, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2024 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України терміном 60 діб, а саме до «17» серпня 2024 року, включно. На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався (т. 4 а.с.30-33).

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 176 Кодексу запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (частина третя статті 199 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання доцільності подальшого застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , судом враховується, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, він не одружений, не працює, його вік та стан здоров`я, а саме враховуючі наявність виявленої хвороби під час його затримання, надання лікування, якої можливо в місцях позбавлення волі, яке йому там надається, відсутність сталих зв`язків за місцем проживання, будинок в якому обвинувачений проживав є не придатним для життя, що підтверджується рапортами. Крім того ОСОБА_5 тривалий час не з`являвся в судові засідання, суд про поважність причин такої неявки не повідомляв, як і не надав жодного документа на підтвердження поважності причин своєї неявки, знаючи про наявність справи у суді, а тому судом до обвинуваченого ОСОБА_5 не одноразово застосовувалися приводи, які виконанні не були, а тому судом обвинувачений був оголошений в розшук, а тому наявний ризик переховування від суду не відпав.

Таким чином, ризик переховування від суду є наявним та об`єктивно обумовленим, який із часом не зникає, не зменшується, а лише посилюється.

Судове слідство по даному кримінальному провадженню ще триває, всі свідки судом не допитані, а тому є підстави вважати, що, не перебуваючи в умовах запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 також може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, свідків, а тому наявні ризики, передбачені п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що приводить до висновку, що жоден із інших, альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, на даній стадії судового розгляду не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, а тому суд дійшов до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись статтею 29 Конституції України, частиною 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., статтями 177, 183, 196, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України терміном 60 діб, а саме до «11» жовтня 2024 року.

Строк дії ухвали шістдесят днів та до «11» жовтня 2024 року, включно.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому, а також видати прокурору, захиснику та направити на виконання начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Текст ухвали оголошено 12.08.2024 року.

Суддя ОСОБА_8