УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Колегія суддів Володимир-Волинського міського суду Волинської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ

У провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

23 червня 2023 року слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області своєю ухвалою застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 20.08.2023 включно, без визначення розміру застави, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, та запобігання встановленим ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення нового кримінального правопорушення.

Волинський апеляційний суд своєю ухвалою від 30 червня 2023 року залишив в силі вказане рішення слідчого судді.

Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 15 жовтня 2023 року. Надалі судом неодноразово продовжувався строк тримання обвинуваченого під вартою, останній раз ухвалою суду від 26.06.2024 - до 24.08.2024.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України - за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на термін 60 днів, яке обґрунтовує тим, що завершити судовий розгляд до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження тримання під вартою обвинуваченого не можливо, обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не зникли, ризики, якими керувався суд при обранні запобіжного заходу обвинуваченому та продовженні його строку, на теперішній час не зменшилися.

Потерпіла ОСОБА_6 та її законний представник ОСОБА_7 в судовому засіданні просили задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

У відповідності до ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 утримується під вартою з 23.06.2023.

За цей час було проведено та завершене досудове розслідування кримінального провадження, а обвинувальний акт направлено до суду та розпочатий судовий розгляд.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом допитані потерпіла та основні свідки обвинувачення, досліджені письмові докази.

При розгляді даного клопотання суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Окрім самого факту заперечення зміни запобіжного заходу на більш м`який прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинуваченого, не надав фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Твердження про те, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчиняти інші злочини, ґрунтується на припущеннях.

Сама лише тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , без наявності інших даних, які б підтверджували чи давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Прокурором не надано суду жодних доказів, що з дня вчинення даного злочину (22.06.2023), обвинувачений, а також інші особи впливали на свідків та потерпілу з метою надання неправдивих показань, або перешкоджали кримінальному провадженню іншим чином.

Невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненні вказаного злочину не є перешкоджанням кримінальному провадженню, а є виключно способом захисту обвинуваченого, котрий є конституційною гарантією прав і свобод кожної людини.

Не надано прокурором і доказів того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Обвинувачений в силу ст.89 КК України раніше не судимий. З 2004 року до кримінальної відповідальності не притягувався.

Таким чином, зазначені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України є виключно абстрактними, а не конкретними та не доводяться жодними відповідними доказами.

При вирішення даного клопотання, суд також бере до уваги, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, де проживає разом з матір`ю похилого віку, яка потребує допомоги, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

На переконання суду, можливість ОСОБА_8 впливати на свідків та потерпілу, ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності чи продовжити свою злочинну діяльність, є лише припущенням сторони обвинувачення, а запобігти вказаним ризикам дасть можливість більш м`який запобіжний захід - домашній арешт із зобов`язанням обвинуваченого цілодобово не залишати місце проживання, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 177,183,194,201, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з 31.07.2024.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із забороною цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали закінчується 31.09.2024.

Ухвалу передати для виконання у Володимирський РВП ГУНП У Волинській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 31.07.2024. Повний текст ухвали виготовлений 31.07.2024.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3