Справа № 953/7880/24
н/п 1-кс/953/6361/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , поданого в межах кримінального провадження № 0000606 від 15.05.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю смт. Куп?янськ-Вузловий Харківської області, з повною вищою освітою, одруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ФОП, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

підозрюваному у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000606 від 15.05.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з триманням останнього в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000606 від 15.05.2024 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи уродженцем м. Куп`янська (смт. Куп?янськ-Вузловий) та мешканцем АДРЕСА_2 , де він зареєстрований у кв. АДРЕСА_3 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, але, перебуваючи під давнім інтелектуальним впливом виховання в дусі комуністичних ідей радянського союзу та нинішньої імперської російської ідеології, не являвся прихильником української державності, самостійності та незалежності України, не маючи патріотичних проукраїнських переконань, вчинив ряд кримінальних правопорушень-злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку за наступних обставин:

Так, ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним, що в Україні з 17.03.2014 діє особливий стан, не маючи патріотичних переконань, проігнорував ту обставину, що в умовах 2014 року Україна була змушена докладати необхідних зусиль щодо забезпечення своєї безпеки, а тому й вдалася до внутрішньодержавного заходу, що створило надалі відповідні умови для протистояння загрозам. У свою чергу введення особливого стану в державі було вимушеною мірою, під якою слід розуміти надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, був достовірно обізнаним про те, що протягом березня - квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та збройних сил російської федерації представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російської федерації, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 у м. Донецьку створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі днр), а 27.04.2014 у м. Луганську терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі лнр), у складі яких були утворені незаконні збройні формування.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Луганської та Донецької областей.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, стали окупованими російською федерацією (під юрисдикцією окупаційної адміністрації рф), починаючи з 07.04.2014, згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

24.02.2022 рф, як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна.

Вже після повномасштабного вторгнення в Україну 24.02.2022 військовими формуваннями держави-агресора рф було тимчасово окуповано частини території України, перелік яких затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У той же час ОСОБА_6 , як громадянин України, що перебував з 03.07.1999 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як старший лейтенант запасу, придатний до військової служби у військовий час, маючи військово-облікову спеціальність 094400, на військову службу під час мобілізації районними центрами комплектування та соціальної підтримки АДРЕСА_2 не призивався, оцінивши обстановку, що склалася у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку держави-агресора, та з особистих інтересів, вирішив вчинити злочин, кваліфікуючою ознакою якого стала глорифікація представників збройних формувань рф.

З цією метою ОСОБА_6 , використовуючи власний аккаунт у месенджері «Telegram» під назвою (російською мовою) « ОСОБА_8 », не пізніше 14.01.2024, байдуже ставлячись до наслідків агресивної війни, яку рф розв`язала і веде проти України та українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людяності, прийняв рішення щодо втілення в життя виниклого злочинного умислу, направленого на поширення матеріалів, у яких міститься глорифікація учасників збройної агресії рф проти України, з використанням засобу масової інформації - Інтернет- мережі.

При цьому він, не сприймаючи очевидного факту розв`язування військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти нашої країни та окупації частини територій, коли цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, визначив для себе в якості усвідомленого фактору підтримки інформаційної війни рф проти України шляхом здійснення протиправної діяльності спрямованої на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України.

У свою чергу ним було проігноровано ту обставину, що ще 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН), до складу якої входять 193 держави в тому числі Україна та рф.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

Згідно зі ст.ст. 1,2, 73, 132-134 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Однак, 24.02.2022 президент рф оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна, тобто, представники вищого політичного керівництва рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 «Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну проти України.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч збройним формуванням країни-агресора вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії рф проти України», п. п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф, та ін.).

У подальшому збройні сили рф, які діяли за наказами свого політичного та військового керівництва, вторгнувшись на територію України шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію України через державні кордони України в ряді, у тому числі у Харківській, областей та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим посягнули на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією при цьому нанесли ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також ввели на територію суверенної держави війська країни-агресора.

Згідно з розділом 1 Доктрини інформаційної безпеки України, затвердженої Указом Президента України від 25 лютого 2017 року № 47/2017, застосування рф технологій гібридної війни проти України перетворило інформаційну сферу на ключову арену протиборства. Саме проти України рф використовує найновіші інформаційні технології впливу на свідомість громадян, спрямовані на розпалювання національної і релігійної ворожнечі, пропаганду агресивної війни, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом або порушення суверенітету і територіальної цілісності України. Згідно з п.п. 2, 3 п. 2 розділу 3 Доктрини життєво важливими інтересами суспільства і держави є захист українського суспільства від агресивного впливу деструктивної пропаганди, передусім з боку рф та захист українського суспільства від агресивного інформаційного впливу рф, спрямованого на пропаганду війни, розпалювання національної і релігійної ворожнечі, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом або порушення суверенітету і територіальної цілісності України.

Згідно з розділом 1 Стратегії кібербезпеки України, затвердженої Указом Президента України від 26 серпня 2021 року № 447/2021, рф залишається одним з основних джерел загроз національній та міжнародній кібербезпеці, активно реалізує концепцію інформаційного протиборства, базовану на поєднанні деструктивних дій у кіберпросторі та інформаційно-психологічних операцій, механізми якої активно застосовуються у гібридній війні проти України. Згідно з розділом 3 Стратегії загрозами кібербезпеці України є гібридна агресія рф проти України у кіберпросторі. Кібератаки також активно використовуються державою-агресором як елемент спеціальних інформаційних операцій з метою маніпулятивного впливу на населення, втручання у виборчі процеси та дискредитації української державності.

27.01.2015 Постановою Верховної Ради України № 129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання рф державою-агресором, в якому Верховна Рада України, беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, визнає рф державою-агресором.

Продовжуючи гібридну агресію проти України, рф з метою нанесення шкоди життєво-важливим інтересам суспільства України та дискредитації української державності, пропаганди війни та порушення суверенітету і територіальної цілісності України, використовує власні засоби масової інформації (ЗМІ), що прямо або опосередковано контролюються державою, та підконтрольні їм Інтернет-ресурси. («Telegram» - російський багатоплатформовий месенджер, що також надає опціональні наскрізні зашифровані чати (більш відомі, як «секретні чати») та відеодзвінки, VoIP, обмін файлами та деякі інші функції.)

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 14.01.2024, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території смт. Пісочин Харківської області, діючи умисно, в умовах воєнного стану, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом російської федерації агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram», (мовою оригіналу) « ОСОБА_9 », розмістив у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення із публікаціями та коментарями текстовий матеріал російською мовою.

Так, він у телеграмканалі « ОСОБА_10 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в розміщеній публікації за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з відеозаписом невстановленого військовослужбовця, який ухилився від атаки дрона, а під відеозаписом наявний текст (мовою оригіналу): «Российский боец выманил на себя украинский FPV-дрон и ловко увернулся от него» о 21 год. 14 хв. здійснив поширення наступних цитат та висловів (російською мовою), які визначають форму злочину, а саме:«Ещё сто лет ему жизни, вот он русский характер, браво!».

Даний текст містить інформацію щодо глорифікація учасників збройної агресії рф проти України (зокрема особи, названої «российский боец»).

В коментарі до допису схвально оцінюються дії російського військового, якого глорифіковано як учасника збройної агресії рф протиУкраїни.

Зазначена інформація публічного характеру, який передбачає її розповсюдження, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Вказані підсумки підтверджено згідно з висновком експерта № 706 від 25.07.2024 національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Таким чином, ОСОБА_6 у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії, пов`язані з поширенням матеріалів, у яких міститься глорифікація представників збройних формувань рф, з використанням засобу масової інформації, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є: - спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України, та політико-ідеологічний мотив; - мета - заподіяння шкоди державним інтересам та дестабілізація суспільних настроїв; - глорифікація, тобто уславлення чи героїзація представників збройних формувань рф, які тим чи іншим чином беруть участь у збройній агресії рф проти України; - поширення матеріалів розповсюдження відповідної текстової інформації зі злочинним змістом; - використання засобу масової інформації, яким слід вважати «Telegram», що є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, оскільки Інтернет це всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами; - усвідомлення, що викладена ним інформація розрахована на подальше розповсюдження для певного кола осіб, є основною підставою того, що такі дії вчинені у формі поширення матеріалів, які містять глорифікацію представників збройних формувань рф, спрямовані на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України; - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану; - діяння характеризується прямим умислом і явним бажанням нав`язати певному колу осіб певну думку, вчинене з принизливою метою прислужити та догодити державі-агресору та її представникам.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачене ч. 3 ст. 436-2 КК України, тобто, поширення матеріалу, у якому міститься глорифікація представників збройних формувань російської федерації з використанням засобу масової інформації.

Після цього ОСОБА_6 , починаючи з 22.02.2024, не маючи наміру на припинення розгорнутої ним злочинної діяльності, спрямованої проти міжнародного правопорядку, що ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав та, бажаючи впродовж тривалого часу нав`язати невизначеному колу осіб певну думку щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації представників збройних формувань рф, вирішив продовжити свою протиправну діяльність.

З цією метою ОСОБА_6 у двадцятих числах лютого, але не пізніше 22.02.2024, прийняв рішення щодо втілення в життя виниклого раніше злочинного умислу, направленого на правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, пов`язаного з виправдовуванням збройної агресії рф проти України та глорифікацією її учасників.

Так, реалізуючи свій повторний злочинний задум протягом 22 лютого, 10 та 12 березня 2024 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці в смт. Пісочин Харківської області, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, діючи умисно, повторно, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram», (мовою оригіналу) « ОСОБА_9 », розмістив у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення із публікаціями та коментарями текстові матеріали російською мовою.

При цьому, ОСОБА_6 , переслідуючи принизливу мету прислужити і догодити державі-агресору та її представникам, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і бажав діяти саме таким чином.

Так, він 22.02.2024 у телеграм каналі « ОСОБА_11 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в розміщеній публікації за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з відеозаписом, в якому жінка у синій джинсовій куртці, на українській мові стверджує, що повномасштабне вторгнення рф почалось через те, що США розмістила свої війська на території України, а під відеозаписом наявний текст російською мовою: «Украинка на украинском языке разложила, почему Россия права, а наркоманский режим нужно сносит на помойку.» о 14 год. 29 хв. здійснив поширення наступних цитат та висловів (російською мовою), які визначають форму злочину, а саме:

«Украинка на украинском языке разложила, почему россия права, а наркоманский режим нужно сносит на помойку.»

Того ж дня о 14 год. 31 хв. ОСОБА_6 знову здійснив поширення цитат та висловів (російською мовою) під вищевказаною публікацією:

«Хрюнделям так и надо. Всё правильно сказала! Перевожу на русский - путин всё правильно сделал, а сделал сво.!».

У використаних цитатах ОСОБА_6 схвалює висловлене в дописі й уточнює, що « ОСОБА_12 » зробив усе правильно, зокрема «сво». У росії «спецоперацией», «специальной военной операцией», «сво» називають збройну агресію російської федерації проти України. Розцінювання дій в.путіна («путин всё правильно сделал, а сделал сво») як правильних, є виправдовуванням збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році.

Продовжуючи свої протиправні тривалі злочинні дії ОСОБА_6 10.03.2024 у телеграм каналі « ОСОБА_11 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в розміщеній публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5 за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з відеозаписом, в якому невстановлена особа розповідає (субтитри російською мовою): «он ( ІНФОРМАЦІЯ_6 до усрачки знаете почему?потому что он ничего не говорит он просто не болтает он просто реальный гангстер».

Нижче, під вищевказаним відеозаписом наявний наступний текст: «путин - мужик, который не болтает, а делает. Американский стендапер очень круто сказал про путину.» о 00 год. 59 хв. здійснив поширення наступних цитат та висловів (російською мовою), які визначають форму злочину, а саме:

«Городские байки, легенды - кто ещё не прославился прикоснувшись к доброму имени ввп?».

Дана цитата ОСОБА_6 містить позитивну оцінку «ввп». У російському дискурсі ця абревіатура, утворена від перших літер імені, по батькові та прізвища президента рф ОСОБА_13 , часто вживана. ОСОБА_6 указує на «доброе имя» в. путіна. Фразеологізм «доброе имя» має значення «хорошая репутация». Шляхом акцентування на позитивній соціальній оцінці «ввп» ОСОБА_6 глорифікує очільника російської федерації в.путіна.

Надалі 12.03.2024 ОСОБА_6 у телеграм каналі (російською мовою) « ОСОБА_14 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в розміщеній публікації від ІНФОРМАЦІЯ_8 , за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_7 » міститься публікація з наступним текстом (російською мовою):

«Сегодня утром подразделениями вооруженных сил российской федерации совместно с подразделениями пограничной службы фсб россии сорвана попытка ВСУ осуществить прорыв на приграничную территорию в Белгородской и Курской областях, минобороны рф.

- Около 3-х часов утра мск, после интенсивного обстрела гражданских объектов украинские террористические формирования при поддержке танков и боевых бронированных машин предприняли попытку вторжения на территорию российской федерации одновременно на трех направлениях в районах населенных пунктов Одноробовка, Нехотеевка и Сподарюшино Белгородской области.

- Действиями российских военнослужащих все атаки ВСУ отражены. По противнику нанесены удары авиацией, ракетными войсками и артиллерией.

- В результате активных действий подразделений прикрытия государственной границы западного военного округа и пограничников террористические формирования, понеся существенные потери, отброшены. Нарушений государственной границы не допущено.

- На приграничной территории со стороны Украины в районе Одноробовки уничтожено до 60 украинских террористов, в районе Нехотеевки три танка и бронетранспортер, а в районе Сподарюшино два танка.

- Кроме того, с 8.00 до 8.25 отбиты четыре атаки украинских диверсионно-разведывательных групп, пытавшихся прорваться на приграничную территорию в районе населенного пункта Теткино Курской области. Понеся значительные потери, противник отброшен. Жесть Белгород.» о 14 год. 23 хв. здійснив поширення наступних цитат та висловів (російською мовою), які визначають форму злочину, а саме:

«вс рф красавчики. Сорвать диверсионную атаку это из разряда невозможно. Наверняка была шумовая завеса для прохождения элитных дрг. Теперь надо всё перепроверять.»

Дана цитата ОСОБА_6 містить позитивну оцінку «вс рф», шляхом експлікації лексеми «красавчики», яку використовують для вираження схвалення, похвали за певний позитивний вчинок, удалу дію. ОСОБА_6 акцентує на надзвичайних здібностях російських військових, які за його словами здійснили неможливе зірвали диверсійну атаку.

Установлена інформація виражена у формі оцінних суджень та має публічний характер.

Дана інформація публічного характеру, яка передбачає її поширення, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок у осіб, які з нею ознайомились, щодо виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію російської федерації проти України.

Указане, потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились, з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Вказані підсумки підтверджено згідно з висновком експерта № 706 від 25.07.2024 національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Таким чином, ОСОБА_6 у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії, пов`язані з виправдовуванням збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікацією представників збройних формувань рф, з ознаками повторності, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є: - спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України, та політико-ідеологічний мотив; - мета - заподіяння шкоди державним інтересам та дестабілізація суспільних настроїв; - виправдовування, тобто доведення нібито правоти збройної агресії рф проти України, розпочатої ще в 2014 році; - глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію рф проти України; - усвідомлення, що викладена ним інформація розрахована на подальше розповсюдження для певного кола осіб, є основною підставою того, що такі дії вчинені у формі поширення матеріалів, які містять виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію рф проти України, спрямовані на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України; - використання засобу масової інформації, яким слід вважати «Telegram», що є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, оскільки Інтернет це всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами; - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану; - діяння характеризується прямим умислом і явним бажанням нав`язати певному колу осіб певну думку, вчинене з принизливою метою прислужити та догодити державі-агресору та її представникам.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачене ч. 3 ст. 436-2 КК України, тобто, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація представників збройних формувань російської федерації з використанням засобу масової інформації, вчинене повторно.

Сторона обвинувачення зазначає, що 29.08.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України, яка обгрунтовано підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами.

Підставою для звернення до слідчої судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення зазначає: обґрунтованість повідомленої підозри та наявність існування ризиків, передбачених п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу, сторона обвинувачення зазначає забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала. Прокурор зазначив, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України та підтверджують наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1,2,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Сторона захисту проти задоволення клопотання сторони обвинувачення заперечувала, посилаючись на недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прохала слідчу суддю врахувати, що підозрюваний визнає пред`явлену йому підозру в повному обсязі, готовий співпрацювати з органом досудового розслідування, наміру переховуватись ані від органу досудового розслідування, ані від суду, немає. У зв"язку з чим просила обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому зауважила, що розмір застави, який прохає визначити сторона обвинувачення, є непомірним для підозрюваного, з урахуванням його майнового стану.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих документів встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР 15.05.2024 за №0000606, в межах якого подається дане клопотання.

ОСОБА_6 о 12 годині 46 хвилин 29.08.2024 у кримінальному провадженні №0000606 від 15.05.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України, тобто у поширенні матеріалу, у якому міститься глорифікація представників збройних формувань російської федерації з використанням засобу масової інформації, а також у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної аргесії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація представників збройних формувань російської федерації з використанням засобу масової інформації, вчинене повторно.

Повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручені особисто ОСОБА_6 , права підозрюваного оголошені та роз`яснені 29.08.2024.

Зазначений факт підтверджується особистим підписом ОСОБА_6 , який міститься в підозрі та пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та не заперечувалось останнім в судовому засіданні.

З огляду на зазначене, слідча суддя доходить висновку, що відповідно до вимог ст.42 КПК України, ОСОБА_6 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України, тобто у поширенні матеріалу, у якому міститься глорифікація представників збройних формувань російської федерації з використанням засобу масової інформації, а також у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної аргесії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація представників збройних формувань російської федерації з використанням засобу масової інформації, вчинене повторно.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 підозрюється, останній є осудною особою, яка досягла 16-річного віку та є громадянином України.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, а саме: даних, які містяться у висновку експерта №398 за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження від 17.04.2024; даних, які містяться у протоколі огляду від 20.05.2024; даних, які містяться у висновку експерта №706 за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 25.07.2024; даних, які містяться у протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; даних, які містяться у протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 21.07.2024; даних, які містяться у протоколах обшуку від 29.08.2024.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя переконана, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_6 дій, що кваліфікуються за ч.3 ст.436-2 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризиків, передбаченихо п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.436-2 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами.

Крім того, достатньо обґрунтованими є ризики знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з огляду на те, що досудове розслідування на даний час не завершено та органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії.

Разом з тим, слідча суддя вважає не доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому. А тому, будь-які обґрунтовані підстави вважати, що наявний ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, без надання вагомого і достатнього підтвердження цього є неприпустимим і суперечить презумпції невинуватості.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення наяівні існування вказаних ризиків не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Крім того, слідча суддя враховує у сукупності наступні обставини:

- ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, а саме за ч.3 ст.436-2 КК України - кримінальним правопорушенням проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої;

- дані щодо особи ОСОБА_6 , який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ФОП, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий.

Разом з цим, зазначені дані про особу підозрюваного, не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення дій згідно підозри, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обрані підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дій, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вище зазначалося, ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (ст.178 КПК України).

Фактично, слідча суддя повинна встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , те, що злочин за ч.3 ст.436-2 КК України є злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, під час дії воєнного стану.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідча суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Щодо визначення розміру застави слідча суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 2 ч.5 ст.182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину може бути визначений у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави (абзац 4 п. 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення у випадку неявки підозрюваного до суду достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Слідчою суддею встановлено зі слів обвинуваченого, що він працює в сферф ІТ технологій, є ФОП, його дружина теж є ФОП, разом з цим отримує не великий дохід. Йому та його дружині на праві спільної сумісної власності належить квартира, у якій вони разом з дітьми поживають, а також машина "Лада",2021 року випуску. Крім того, він є співласником разом з його батьками будинку, де проживає його мати.

З огляду на зазначене, враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного та його близьких родичів, на переконання слідчої судді підозрюваному ОСОБА_6 слід визначити заставу у межах розміру, визначеному ч.5 ст.182 КПК України, а саме в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п"ять шістсот ) грн. 00 коп. (3028 х 200 = 605 600).

Зазначений розмір, не є явно непомірним для нього. В той же час він є значним та, на думку слідчої судді, цілком здатним забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку підозрюваного.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , поданого в межах кримінального провадження № 0000606 від 15.05.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 58 днів - до 25 жовтня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п"ять шістсот ) грн. 00 коп., яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області - до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави у визначеному слідчою суддею розмірі вважається, що до підозрюваного обрано запобіжний захід у виді застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатись з постійного місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, спеціалістами у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачене законом у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного, обвинуваченого, до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю, та суд про причини неявки підозрюваного, обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 25.10.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя - ОСОБА_1