Єдиний унікальний номер судової справи 201/1561/24
Номер провадження 1-кп/201/605/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув клопотання прокурора ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, подане під час підготовчого провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні за № 0000069 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не судимого в порядку ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не має постійного місця проживання, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2024 року за № 0000069 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за наступних обставин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації на всій території України введено військовий стан та впроваджено, визначені ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, який неодноразово продовжений.

Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, в період часу з 23 годин 30 хвилин 25.12.2023 до 10 години 56 хвилин 26.12.2023, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , більш точне місце та час не встановлено, побачив платіжну карту АТ КБ «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_6 , яку остання загубила на вулиці, та в нього виник умисел направлений на заволодіння грошовими коштами з відповідного рахунку, прив`язаного до банківської платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи вказаний умисел ОСОБА_4 підняв вказану банківську платіжну картку та залишив при собі для подальшого використання.

Будучи достовірно обізнаним про те, що банківська платіжна картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілій ОСОБА_6 обладнана технологією безконтактних платежів «PayPass», ОСОБА_4 обрав способом заволодіння грошовими коштами, оплату товарів на суму, що не перевищує ліміти на безконтактні платежі без автентифікації користувача, тобто без введення PIN-коду банківської платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій умисел направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , які знаходились на рахунку банківської платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , 26.12.2023 приблизно о 10 годині 50 хвилин, зайшов до приміщення ТОВ РУШ магазину «Єва-23», що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 99, маючи при собі банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , та розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки ніхто не дізнається, діючи таємно, умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, оплатив товар банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , здійснивши за допомогою функції безконтактної оплати наступні платежі:

- о 10 годині 56 хвилини на суму 276 гривень 30 копійок;

- о 10 годині 59 хвилин на суму 212 гривень 99 копійок.

Після чого касир магазину «Єва-23», ОСОБА_7 , будучи необізнаною у злочинному умислі ОСОБА_4 , передала, а ОСОБА_4 отримав товар, придбаний за грошові кошти ОСОБА_6 .

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати умисел направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , 26.12.2023 приблизно о 11 годині 20 хвилин зайшов у приміщення ТОВ «АТБ-маркет» магазин «Продукти-25», що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 8Г, маючи при собі банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , та розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки ніхто не дізнається, діючи таємно, умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, оплатив товар банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , здійснивши за допомогою функції безконтактної оплати платіж об 11 годині 33 хвилин на суму 47 гривень 80 копійок.

Після чого касир магазину «Продукти-25»ТОВ «АТБ-маркет», ОСОБА_8 , будучи необізнаною у злочинному умислі ОСОБА_4 , передала, а ОСОБА_4 отримав товар, придбаний за грошові кошти ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні 30 жовтня 2024 року прокурор ОСОБА_3 подав письмове клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, яке підтримав у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів зазначив що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відповідно до якого адміністративна відповідальність за ст. 51 КУпАП настає за дрібне викрадення чужого майна вартість якого на момент вчинення адміністративного правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Тож, з 09.08.2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 3028,00 гривень, а отже, внаслідок прийняття Закону України № 3886-1Х втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , оскільки вартість майна, викрадення якого інкримінується ОСОБА_4 становить 537,09 гривень.

Тому, з огляду на положення ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України, ч. 3 ст. 479-2 КПК України, просив закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В межах розгляду поданого клопотання прокурором надані відповідні матеріали досудового провадження, зокрема, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора ОСОБА_3 та надав згоду на закриття кримінального провадження відносно нього з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вислухавши доводи прокурора ОСОБА_3 та з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Кримінальна відповідальність за відповідними частинами ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо таке викрадення майна не є дрібним.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 по справі № 278/1566/21 про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону № 3886-IX:

«Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-ІX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

При цьому суд відзначає, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684, 00 гривень, 50 відсотків від його розміру складають 1 342, 00 гривень.

Отже, з огляду на наведені вище положення закону, кримінально караним діянням є крадіжки, які вчинені у 2023 року, якщо вартість викраденого майна становить більше 2 684, 00 гривень ( 1 342 х 2 = 2 684).

Як встановлено з фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, загальна сума викрадених грошових коштів, що належать потерпілій ОСОБА_6 становить 537, 09 гривень, що не перевищує двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який встановлений на момент вчинення цього діяння.

Тому, до такого діяння має застосовуватися положення ст. 5 КК України, що, у свою чергу, виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 479-2 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки Законом № 3886-ІХ підвищилась межа вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, то, з урахуванням надання обвинуваченим ОСОБА_4 згоди, вказані обставини є підставою для задоволення поданого прокурором клопотання та закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Окремо суд зауважує на тому, що у поданому клопотанні прокурором при визначенні граничної суми, з якої настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України вказана сума 3 028, 00 гривень, яка відповідає 2 неоподаткованим мінімумам доходів громадян, встановленим на 2024 рік, в той час коли, діяння, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 вчинене у 2023 році, в якому розмір 2 НМ складає 2 684, 00 гривень.

Під час досудового розслідування в межах даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі, і запобіжні заходи, не застосовувалися, судові витрати відсутні.

На стадії підготовчого провадження потерпілою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 поданий цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3 107, 10 гривень та моральної шкоди в розмірі 3 000, 00 гривень.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при закритті кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння не передбачене вказаними вище нормами закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених положень кримінального процесуального закону, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження з означених підстав.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених кримінальним процесуальним законом підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві та представнику цивільного позивача його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, зважаючи на те, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння суд вважає, що, у даному випадку, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3 107 гривень 10 копійок та моральної шкоди в розмірі 3000 гривень слід залишити без розгляду.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

- оптичний диск формату DVD-R 4.7 GB з відеозаписом від 26.12.2023 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000069, що знаходяться в провадженні суду необхідно зберігати в цих матеріалах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 284, 369-372, 497-2, КПК України, ст. ст. 2, 5, 11, 185 КК України, ст. 51 КУпАП, ПК України, Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 року та Законом України № 2710-IX від 22.10.2023 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України задовольнити.

Закрити кримінальне провадження № 0000069 від 12 січня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речовий доказ:

- оптичний диск формату DVD-R 4.7 GB з відеозаписом від 26.12.2023 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000069, що знаходяться в провадженні суду необхідно зберігати в цих матеріалах.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3 107, 10 гривень та моральної шкоди в розмірі 3 000,00 гривень - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу (потерпілій) ОСОБА_6 , що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає їх праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 45 хвилин 04 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1