Суворовський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кп/523/537/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.11.2024 року м. Одеса

Колегія суддів Суворовського районного суду м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , обвинувачених, їх захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , під час розгляду у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, п.12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.289; ч.2 ст.15, ч.1 ст.162 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.289 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.15, ч.1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и л а:

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення:

- у вбивстві ОСОБА_14 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб близько 19 години 00 хвилин 17 червня 2021 року на промисловій території, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_10 вмінено організація і виконання у співучасті з іншою невстановленою особою; ОСОБА_11 - пособництво; ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - виконання у співучасті з іншою невстановленою особою); - у незаконному заволодінні належного ОСОБА_14 автомобіля марки «Honda С2000», н/з НОМЕР_1 , вчиненому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб близько 20 години 00 хвилин 17 червня 2021 року на паркувальному майданчику ТЦ «Нова лінія», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у закінченому замаху на незаконне проникнення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 до житла ОСОБА_14 - кв. АДРЕСА_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року було продовжено строки застосування запобіжних заходів: щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2024 року, без визначення розміру застави; щодо ОСОБА_11 - у вигляді домашнього арешту до 23 листопада 2024 року.

Прокурором подано клопотання про продовження строків застосування до кожного із обвинувачених відповідних запобіжних заходів - з підстав обґрунтованості їх причетності до вмінених діянь та продовження існування ризику переховування від суду. Окрім того, прокурор вважає, що стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продовжує існувати ризик незаконного впливу на обвинуваченого ОСОБА_11 з метою зміни останнім викривальних показань щодо інших обвинувачених.

З`ясувавши протилежні позиції сторін, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до несудимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку його застосування. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Окрім того, відповідно до вимог ст.ст.173 та 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Метою застосування цього заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні, зокрема особливо тяжкого злочину (п.12 ч.2 ст.115 КК України), санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.

Обґрунтованість причетності зазначених осіб до інкримінованих їм діянь була перевірена слідчим суддею при первинному застосуванні до кожної особи запобіжного заходу, а також не оспорюється стороною захисту в даному судовому засіданні.

Суд вважає наявним ризик переховування кожного із обвинувачених від суду, оскільки обізнаність про ступінь тяжкості інкримінованих злочинів та суворість міри покарання, яка загрожує кожному у разі визнання його винуватим, обумовлює продовження існування ризику того, що обвинувачені, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини, стануть переховуватися від суду. Вказана позиція цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» де зазначено що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд також вважає наявним ризик можливого незаконного впливу ув`язненими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на перебуваючого під дією домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні. Так, останній ще не допитаний в суді, а тому існує висока вірогідність спроби інших обвинувачених незаконно на нього вплинути, з метою зміни раніше наданих слідчому викривальних щодо цих осіб показань.

Окрім того, суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції», оскільки особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спричинили загибель потерпілого, в той час як людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3 Конституції України).

Суд вважає, що конкретні обставини інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кримінальних правопорушень вказують на неможливість застосування до цих обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки такі запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку цих обвинуваченого та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.

З урахуванням викладеного, даних про осіб обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обставин вмінених їм кримінальних правопорушень, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати щодо них розмір застави, як альтернативу тримання під вартою, оскільки вмінений цим обвинуваченим особливо тяжкий злочин спричинив загибель людини.

Водночас, зважаючи на існування суспільного інтересу в неупередженому завершенні судового розгляду даного кримінального провадження, обставини інкримінованих діянь, а також попередньої процесуальної поведінки ОСОБА_11 , суд також вважає можливим щодо останнього продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням певних процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.183,333,369-372 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк застосування стосовно обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - строком до 18 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити строк застосування стосовно обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - строком до 18 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити строк застосування стосовно обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.15, ч.1 ст.162 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - строком до 18 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити строк застосування стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, п.12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.289; ч.2 ст.15, ч.1 ст.162 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - на строк до 20 січня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_11 залишати місце вищезазначеного фактичного проживання в період часу з 00 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_11 про наслідки недотримання покладених на нього судом обов`язків.

Роз`яснити ОСОБА_11 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали покласти на прокурора, а здійснення контролю за дотриманням обвинуваченим умов застосованого домашнього арешту - на начальника територіального органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана впродовж п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії.

Судді Суворовського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3