Номер провадження: 11-сс/813/1448/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 11.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.209 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.209 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, скоєних за наступних обставин.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_9 у період з 24.04.2024 року по 18.06.2024 року, тобто в умовах дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», під час встановленої у відповідності до законодавства України заборони чоловікам призивного віку на виїзд за кордон, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів, з корисливих мотивів, будучи достовірно обізнаним про відсутність законних підстав у громадянина ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших невстановлених осіб для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для виїзду за державний кордон України, вчинив сприяння незаконному переправленні останніх через державний кордон України шляхом надання засобів - офіційних документів для незаконного перетину державного кордону України та виїзду за межі території України, зокрема:

18.06.2024 року, приблизно о 13:30 год., за адресою: м. Одеса, Старобазарний сквер, в ході особистої зустрічі передав ОСОБА_11 довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.05.2024 року та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_11 з внесеними до цих документів відомостями про непридатність до військової служби за станом здоров`я останнього, за що 07.05.2024 року о 14:57, знаходячись по АДРЕСА_2 , отримав на свою ( ОСОБА_8 ) вимогу грошову винагороду від ОСОБА_11 в розмірі 5800 (п`ять тисяч вісімсот) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на цей день становить 228265,38 гривень (двісті двадцять вісім тисяч двісті шістдесят п`ять).

18.06.2024 року, приблизно о 13:50 год., перебуваючи за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 3Б, в салоні автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_9 , та залучивши додатково до протиправної діяльності та ОСОБА_10 , в ході особистої зустрічі отримав на свою ( ОСОБА_8 ) вимогу від ОСОБА_11 за ОСОБА_12 та інших невстановлених осіб грошові кошти в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на цей день становить 2845395 (два мільйони вісімсот сорок п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень, за оформлення офіційних документів, що надають ОСОБА_12 та іншим невстановленим особам право на виїзд за державний кордон України.

Він же, ОСОБА_8 , 08.05.2024 року, приблизно об 11:00 год., знаходячись у пункті обміну валют ТОВ «Фінансова компанія МАГНАТ» за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 91, вчинив фінансову операцію з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння - грошовими коштами в розмірі 5800 (п`ять тисяч вісімсот) дол США, отриманих ним 07.05.2024 року о 14:57 год. по вул. Дюківській у м. Одесі на свою ( ОСОБА_8 ) вимогу від ОСОБА_11 , здійснив обмін частини таких коштів в розмірі 2500 доларів США на гривневий еквівалент, та в подальшому, знаходячись в магазині електроніки «Алло» за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, придбав за обміняні грошові кошти мобільний телефон «Apple Iphone 15 Pro Max», вартістю 54999 грн. та навушники «Apple Airpods Pro 2nd ben», вартістю 12498 грн.

18.06.2024 року ОСОБА_8 затримано на підставі ст.ст.208, 615 КПК України.

19.06.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.209 КК України.

20.06.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 15.08.2024 року, із визначенням застави у розмірі 700 (сімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 2119600 грн., із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, у разі внесення застави.

12.08.2024 року постановою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_13 продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000036 від 04.04.2024 року до трьох місяців, до 19.09.2024 року.

12.08.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 18.09.2024 року, із можливістю внесення застави на умовах, визначених в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 5 (п`яти) місяців, тобто до 19.11.2024 року (справа №947/15300/24, провадження №1-кс/947/12181/24).

10.09.2024 року старший слідчий відділу розслідування злочинів загально криміналістичної спрямованості СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , за погодженням прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , у межах строку досудового розслідування, із визнанням застави у розмірі 700 (сімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 2119600 грн., із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, у разі внесення застави.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 10.11.2024 року включно, із визначення застави у розмірі 650 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1968200 грн., із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, а саме: не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави в розмірі від 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 60560 грн.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує на відсутність ризиків, оскільки підозрюваний не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, визнає свою вину, співпрацює зі слідством, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, родину, а також має постійне місце проживання.

Крім того, захисник звертає увагу, що ОСОБА_8 є інвалідом ІІ групи з дитинства, має захворювання та потребує лікування, тому утримання під вартою може суттєво погіршити стан його здоров?я.

Захисник вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту або застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки захисник не клопотав про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного, а останній не звертався з клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя в цілому виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.209 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, необхідність завершення досудового розслідування на час розгляду клопотання слідчим суддею, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні тяжких злочинів, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків в кримінальному провадженні; виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжких злочинів, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризики вчинення інших кримінальних правопорушень та ризик перешкоджанню кримінальному провадженні іншим чином, слідчий суддя визнав недоведеним.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на час його розгляду клопотання не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про можливість зміни підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися незданим гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, не спростовують наявності встановлених та існуючих ризиків у кримінальному провадженні.

Оцінюючи доводи захисника про необхідність врахування стану здоров?я підозрюваного ОСОБА_8 та надані копії медичних документів, колегія суддів враховує відсутність відомостей про те, що на теперішній час стан здоров`я підозрюваного унеможливлює його тримання під вартою.

За таких підстав слід констатувати, що на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів враховує доводи сторони захисту щодо стану здоров?я підозрюваного ОСОБА_8 , та з огляду на положення ст.8 КПК України, в якій зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з обов`язковим додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважає за необхідне зобов`язати ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філію ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити належне медичне обстеження та лікування у разі необхідності підозрюваного ОСОБА_8 у встановленому законом порядку, в тому числі, у разі необхідності, у закладі охорони здоров`я МОЗ.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочинів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.197 КПК.

Згідно ст.197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 10 листопада 2024 року включно, що з урахуванням дати винесення ухвали 11.09.2024 року становить 61 (шістдесят один) день. Таке рішення не відповідає вимогам ст.197 КПК.

Крім того, колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді не містить належного мотивування в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

Так, в клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 700 (сімсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 2119600 (два мільйони сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн.

Оскарженою ухвалою слідчий суддя частково задовольнив клопотання слідчого та визначив підозрюваному ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 1968200 (один мільйон дев`ятсот шістдесят вісім тисяч двісті) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Із мотивувальної частини ухвали вбачається, що визначаючи заставу слідчий суддя не достатньо мотивував свого рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК, розмір застави визначається у таких межах:

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слід констатувати, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням правової кваліфікації злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , які відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, вчинених під час дії воєнного стану, враховуючи суми отриманих грошових винагород, які вказані в підозрі, доведені в кримінальному провадженні ризики, встановлено виключність випадку при визначенні розміру застави, разом з тим приймаючи до уваги тривалість проведення досудового розслідування, особу підозрюваного, його роль у вчиненні кримінального правопорушення, в якому підозрюється, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 600 (шістсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З врахуванням наведених вище обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

При вирішенні цього питання, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вчинив тяжкі злочини.

З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги клопотання слідчого щодо визначення розміру застави, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника про можливість призначення підозрюваному застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки в даному випадку слід погодитися з прокурором щодо наявності виключного випадку, оскільки застава у зазначених межах вочевидь може виявитися не здатною для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів, враховуючи обставини даного кримінального провадження, а саме: тяжкість злочину та особу підозрюваного, приходить до висновку про існування виключного випадку, за якого у разі призначення застави як альтернативного запобіжного заходу у межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні, що дає законні підстави для визначення застави у більшому розмірі, ніж передбаченого зазначеною нормою процесуального закону.

Враховуючи те, що слідчим суддею не в повному обсязі дотримано вимог КПК, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині визначення строку дії ухвали та визначення розміру застави не відповідає вимогам закону, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, в кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні №0000036 від 04.04.2024 року у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 09.11.2024 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 , розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 600 (шістсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 1816800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 16.10.2024 року; Заставна сума за підозрюваного ОСОБА_8 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/1448/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-не відлучатися із м. Одеси, без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та місця робити;

-утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні визначеними слідчим, або прокурором;

-здати на зберігання до ДМС в Одеській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків становить до 09.11.2024 року.

Зобов`язати посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях терміново забезпечити належне медичне обстеження та лікування у разі необхідності підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у встановленому законом порядку, в тому числі, у разі необхідності, у закладах охорони здоров`я МОЗ України.

Копію ухвали надіслати для виконання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4