Номер провадження: 11-сс/813/1554/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000042 від 27.07.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 02.03.2022 року за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця-санітара 2 десантно-штормового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 27.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,за підозрою ОСОБА_7 , скоєного за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

22.06.2023 року ОСОБА_7 заочно повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, строком до 01.10.2024 року.

Постановою керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 19.09.2024 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 28.10.2024 включно.

24.09.2024 року старший слідчий в ОВС 2-го СВ (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді, з погодженим керівником Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, із можливістю внесення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 гривень.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження та при обранні запобіжного заходу було встановлено наявність ризиків, які на даний час не зменшились та обґрунтовують продовження до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також орган слідчий послався на неможливість завершення досудового розслідування до спливу строку запобіжного заходу, оскільки необхідно здійснити ряд слідчих (розшукових) дій, та виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання частково задоволено та підозрюваному продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90840 гривень, строком до 27.10.2024 року,

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що на даному етапі досудового розслідування існує обґрунтована підозра у вчинені ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, а також продовження існування ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник зазначає, що слідчим суддею не враховано:

-відсутність та не доведеність ризиків, які слугують підставами для продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу;

-погіршення стану здоров`я.

Разом з апеляційною скаргою захисник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки з мотивами прийнятого рішення захисник ознайомився лише 25.09.2024 року.

Апеляційний розгляд проведено без підозрюваного, однак його право на захист забезпечено адвокатом ОСОБА_6 . Також розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо доводів клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали вбачається, що захисник ОСОБА_6 приймав участь у судовому засіданні, однак із журналу судового засідання не вбачається, що він був присутнім під час проголошенні резолютивної частини ухвали. За захисника, з повним текстом оскарженої ухвали він ознайомився 25.09.2024 року. В подальшому, за допомогою підсистеми «Електронний суд», 30.09.2024 року, захисник подав апеляційну скаргу, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи до уваги, встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів вважає, що доводи клопотання заслуговують на увагу, а тому з метою забезпечення права доступу сторони захисту до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу підозрюваному, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому дій.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею та підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Крім того, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 певний час переховувався від органу досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також продовжує існувати ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрюваний на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК, колегія суддів погоджується з обґрунтуванням наявності зазначених ризиків із слідчим суддею.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Відомостей, які б могли вказувати на те, що існують обставини, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять та захисником не надано документів на підтвердження своїх доводів щодо погіршення стану здоров`я підозрюваного.

За наведених обставини, існування ризиків, які слугують підставами для продовження строку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів на даній стадії визнає обґрунтованим, а тому рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000042 від 27.07.2022 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4