Провадження № 1-кс/201/4881/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором Щастинської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000212 від 17.03.2023 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 та ч. 5 ст. 111-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із погодженим прокурором клопотанням про арешт майна підозрюваного.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що в Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави всього світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; Суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; На території України не допускається розташування іноземних військових баз; Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтями 132-134 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

У березні-квітні 2014 року у м. Луганськ, Луганської області та в інших населених пунктах зазначеної області розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області, всупереч законодавству України, 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 Російською Федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено та затверджено відповідними Законами.

Таким чином, в період із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час, на всій території України діє правовий режим воєнного стану.

У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 23.07.2024 року №469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 строком на 90 діб, тобто до 09.11.2024 року.

Законом України від 23.07.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Згідно зі статтею 42 IV-ї Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї Положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року), територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під армією супротивника.

Відповідно до п. 7 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Статтею 3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено перелік територій, які вважаються «тимчасово окупованою територією». Такою територією зокрема визначається:

1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

В результаті ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, яку розпочато 24.02.2022 Луганська міська громада Луганського району Луганської області захоплена збройними силами Російської Федерації та підконтрольними їм незаконними збройними формуваннями так званої «ЛНР».

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із змінами, внесеними згідно з Наказом № 267 від 04 вересня 2024 року Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України) визначено перелік територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до вказаного переліку територія Луганського району Луганської області з 07.04.2014 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області, починаючи з 24.02.2022 по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області, з числа представників незаконного збройного формування, так званого «ЛНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Як наслідок, агресія збройних сил Російської Федерації та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації більшої частини території Луганської області.

20 вересня 2022 року, так званою «Народною радою ЛНР» прийнято «Закон про референдум Луганської народної республіки з питання про входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта Російської Федерації». Також, з метою організації незаконного референдуму, так званою «Центральною виборчою комісією ЛНР» утворено так звану «участковую избирательную комиссию № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу), тобто дільничну виборчу комісію.

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи умисно, протиправно, з метою змінити меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи за попередньою змовою групою осіб, приблизно в середині вересня 2022 року погодився взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму в так званій «участковой избирательной комиссии № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу), яка діяла у складі окупаційної адміністрації Російської Федерації на тимчасово окупованій території АДРЕСА_1 .

Так, приблизно в середині вересня 2022 року, більш точний час з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, маючи умисел на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України шляхом взяття участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а саме в АДРЕСА_1 , зі своїх особистих мотивів погодився на призначення його на посаду так званого голови «участковой избирательной комиссии № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу) для проведення так званого «референдуму Луганської народної республіки з питання входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта Російської Федерації» (далі за текстом «незаконний референдум»), та зайняв вказану посаду знаходячись на тимчасово окупованій території Україні, в м. Луганськ, вступивши таким чином у злочинну змову з іншими невстановленими особами, з числа членів дільничної виборчої комісії, для вчинення спільних протиправних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України шляхом участі в організації та проведенні в період з 23 по 27 вересня 2022 року у приміщенні «Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля», розташованого за адресою: Луганська область, Луганський район, м. Луганськ, квартал Молодіжний 20-А, незаконного референдуму з питання «входження Луганської народної республіки до складу Російської Федерації на правах суб`єкта Російської Федерації».

У період часу з 23 по 27 вересня 2022 року ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи на виборчій дільниці у приміщенні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виконуючи відведену йому роль голови так званої «участковой избирательной комиссии № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу), спільно з іншими невстановленими особами, з числа осіб, які входили до складу членів зазначеної дільничної виборчої комісії, здійснював свої обов`язки та функції шляхом прийому звернень громадян, складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, видачі бюлетенів для голосування в яких було запитання: «Ви за входження Луганської народної республіки до складу Російської Федерації?», підрахунку голосів, проведення зборів та засідань членів дільничної виборчої комісії, складання протоколу підсумків голосування, тощо, тим самим прийняв учать в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто вказаними діями ОСОБА_5 посягнув на територіальну цілісність і недоторканність України, оскільки його умисні дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 , його участі в організації та проведенні незаконного референдуму, в зазначений період часу на всій тимчасово окупованій території Луганської області проведено незаконний референдум з питання приєднання територій так званої «ЛНР» до складу Російської Федерації. Як наслідок, 04.10.2022 Російська Федерація ратифікувала договори, про входження так званої території «ЛНР» (території Луганської області) до складу Росії.

Так, в результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області, починаючи з 24.02.2022 по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області, з числа представників незаконного збройного формування, так званого «ЛНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Як наслідок, агресія збройних сил Російської Федерації та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації більшої частини території Луганської області.

20 вересня 2022 року, так званою «Народною радою ЛНР» прийнято «Закон про референдум Луганської народної республіки з питання про входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта Російської Федерації». Також, з метою організації незаконного референдуму, так званою «Центральною виборчою комісією ЛНР» утворено так звану «участковую избирательную комиссию № НОМЕР_1 в городе Луганске» (мовою оригіналу), тобто дільничну виборчу комісію.

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи вищенаведені обставини, з метою участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, приблизно в середині вересня 2022 року погодився на пропозицію невстановлених осіб, з числа окупаційної адміністрації Російської Федерації, взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а саме забезпечити та організувати роботу так званої «участковой избирательной комиссии № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу), яка діяла у складі окупаційної адміністрації Російської Федерації на тимчасово окупованій території АДРЕСА_1 .

Так, приблизно в середині вересня 2022 року, більш точний час з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, а також негативні наслідки, що можуть настати, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а саме в АДРЕСА_1 , зі своїх особистих мотивів погодився на призначення його на посаду голови «участковой избирательной комиссии № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу) для проведення, в період з 23 по 27 вересня 2022 року, у приміщенні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: Луганська область, Луганський район, м. Луганськ, квартал Молодіжний 20-А, так званого «референдуму Луганської народної республіки з питання входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта Російської Федерації» (далі за текстом «незаконний референдум»), та зайняв вказану посаду.

Далі, у період часу, з 23 по 27 вересня 2022 року ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи за вищевказанною адресою, на виборчій дільниці, у приміщенні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виконуючи відведену йому роль так званого голови «участковой избирательной комиссии № 212 в городе Луганске» (мовою оригіналу), спільно з іншими невстановленими особами, з числа осіб, які входили до складу членів зазначеної дільничної виборчої комісії, здійснював свої обов`язки та функції шляхом прийому звернень громадян, складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, видачі бюлетенів для голосування в яких було запитання: «Ви за входження Луганської народної республіки до складу Російської Федерації?», підрахунку голосів, проведення зборів та засідань членів дільничної виборчої комісії, складання протоколу підсумків голосування, тощо, тим самим прийняв учать в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, у АДРЕСА_1 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 , його участі в організації та проведенні незаконного референдуму, в зазначений період часу на всій тимчасово окупованій території Луганської області проведено незаконний референдум з питання приєднання територій так званої «ЛНР» до складу Російської Федерації. Як наслідок, 04.10.2022 Російська Федерація ратифікувала договори, про входження так званої території «ЛНР» (території Луганської області) до складу Росії.

Вказаними діями ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

30 січня 2024 року громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до інформації, отриманої на запит слідчого від Головного сервісного центру МВС, встановлено наявність наступного майна, а саме:

- квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 16495768, загальна площа 96,5 кв.м, житлова площа 59,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/2;

- транспортний засіб: марка ВАЗ, модель 217030, об`єм двигуна- 1596, рік випуску 2008, колір - сірий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_5 від 06.06.2008.

З урахуванням вищевикладеного, та враховуючи те, що санкцією ч. 2 ст. 110 та ч. 5 ст. 111-1 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_5 , передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, є всі підстави для арешту майна з метою можливої наступної конфіскації майна у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, слідчий просив накласти арешт майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та проводити розгляд клопотання в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника цього майна.

Слідчий у судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на задоволенні наполягав, неприбуття слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 17.03.2023 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

30 січня 2024 року громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Доведено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває: частка квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 16495768, загальна площа 96,5 кв.м, житлова площа 59,8 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Також доведено, що відповідно до інформації, отриманої на запит слідчого від Головного сервісного центру МВС, у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває транспортний засіб: марка ВАЗ, модель 217030, об`єм двигуна- 1596, рік випуску 2008, колір - сірий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_5 від 06.06.2008.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч. 2 ст. 110 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_5 , окрім іншого передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_5 , окрім іншого передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000212 від 17.03.2023 із забороною розпорядження та відчуження на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , а саме: частку квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 16495768, загальна площа 96,5 кв.м, житлова площа 59,8 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000212 від 17.03.2023 із забороною користування, розпорядження та відчуження на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , а саме: транспортний засіб: марка ВАЗ, модель 217030, об`єм двигуна- 1596, рік випуску 2008, колір - сірий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_5 від 06.06.2008.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1