Справа № 366/193/19
Провадження № 1-кп/366/48/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника, адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000375 від 09.06.2018 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бутин Збаразького району Тернопільської області, українця, громадянина України, не працює, офіційно не одружений, освіта середня спеціальна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

Органом досудового розслідування та прокурором, як стороною обвинувачення, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 08.06.2018, приблизно о 18 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), рухаючись зі швидкістю 84-87 км/год. по автомобільній дорозі сполученням Київ-Овруч в с. Обуховичі Іванківського району Київської області в напрямку м. Овруч, порушуючи вимоги пунктів 1.5 та 2.3 б), 2.3.д) та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно своєчасно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, у наслідок чого біля перехрестя з вулицею Братів Киричуків зазначеного села, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які рухались по зазначеній ділянці проїзної частини з права на ліво відносно напрямку руху даного транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень померла, а потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 67/Э від 18.12.2018 встановлено, що смерть ОСОБА_9 наступила від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок закритої травми грудного відділу хребта з розривом між хребцевого диску на рівна 9-10-го хребців з пошкодженням тіла 9-го хребця та спинного мозку.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 187/Е від 09.11.2018 встановлено, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому поперечного відростку 7-го шийного хребця, перелому 1-го ребра ліворуч, переломів лонної та сідничної кісток тазу, уламкового перелому діафізу обох кісток правої гомілки, перелому латеральної кісточки та заднього краю великогомілкової кістки, забійної рани лобної ділянки голови, зчесаної рани лівого ліктьового суглобу, множинних саден тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3.б), д), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_9 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 та заподіяло тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

ІІ. Показання обвинуваченого

Обвинувачений ОСОБА_11 дав суду показання, які зводяться до того, що він вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає та пояснив, що він 08.06.2019 на Подолі в м. Київ забрав пасажира ( ОСОБА_12 ), якого, за 800 грн., мав підвезти в с. Красятичі Поліського району Київської області. Приблизно о 18 год. 00 хв. він, керуючи транспортним засобом марки «Мазда» з реєстраційним номером Республіки Польща, рухався автомобільною дорогою сполученням Київ-Овруч в напрямку з м. Київ до м. Овруч. Поблизу с. Обуховичі Іванківського району Київської області швидкість руху автомобіля була приблизно 80 км/год. В ході руху, доїжджаючи до с. Обуховичі, на проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху його автомобіля, раптово вийшли два пішоходи, які, побачивши автомобіль, почали пришвидшувати свій рух, на яких він здійснив наїзд. Початок руху пішоходів він не бачив, бо все узбіччя заросло деревами. Першою йшла жінка, яку потім почав наздоганяти чоловік. В момент, коли він побачив пішоходів, відстань між ними та його автомобілем була приблизно 10 метрів. В момент виявлення пішоходів він застосував екстрене гальмування, однак в ситуації, що склалась, не зміг уникнути наїзд на пішоходів. По-людськи вважає винним у цій дорожньо-транспортній пригоді також пішоходів, які у невстановленому місці раптово вибігли на дорогу. Також обвинувачений пояснив, що в ході свого руху не бачив дорожніх знаків, які б свідчили про те, що він в`їхав у населений пункт, а тому, швидкість руху транспортного засобу не знижував до 50 км/год. Про те, що він заїхав у населений пункт зрозумів, коли побачив житлові будинки. Посвідчення водія на право керування транспортними засобами отримав за 2 роки до ДТП. В момент ДТП від обстановки на дорозі не відволікався. Після пригоди на місце події приїхали поліцейські, які оформлювали місце ДТП. З протоколом огляду місця події він ознайомлювався, проте, був у стані шоку. В грудні 2018 року він разом зі слідчим ОСОБА_13 приїхали на місце ДТП, де проводили слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_6 показував рух пішоходів, їхній напрямок. На той час на узбіччі був сніг (колія від снігу)Слідчий робив заміри швидкості руху пішоходів ( саме він (обвинувачений) тричі перетинав для цього дорогу, щоб показати темп руху пішоходів. Гальмівний шлях не міг бути 23.9 метрів, там приблизно не більше 9 метрів. Фактично цей гальмівний шлях на слідчому експериментів на вимірявся. Після слідчого експерименту слідчий запитав у нього, чи є якісь знайомі, щоб поставили свої підписи у протокол слідчого експерименту, як поняті. Він сказав, що має (це ОСОБА_14 , його знайомий, ОСОБА_15 , з якою він на той час два місяці, як зустрічався). Саме в цих осіб він і підписав протокол слідчого експерименту. Свідка ОСОБА_12 , який на момент ДТП був пасажиром у його авто, на слідчому експериментів не було. Не визнаючи цивільного позову, оскільки не вважає себе винним у ДТП, він добровільно відшкодував потерпілому 40 000 грн., і наразі готовий, по можливості, підтримати його, сплативши ще 50 000 грн.

ІІІ. Показання потерпілого

Потерпілий ОСОБА_8 надав суду показання, які зводяться до того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були його батьками. Зазначив, що вони не могли вибігти з кущів. Вони йшли з садовим інвентарем з АДРЕСА_3 та переходили дорогу. Зазначив, що після ДТП батько ОСОБА_10 довго перебував в тяжкому стані, сестра ОСОБА_6 допомогла з тим, щоб покласти батька на лікування до військового госпіталю в м. Рівне, та він самостійно утримував та доглядав за ним. Допомога ОСОБА_6 була незначною.

Заявлений цивільний позов ( а.с.32-35, 36-78, т.1) підтримав та зазначив, що матеріальна шкода, яка полягала у витратах на лікування батьків ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), для відновлення стану здоров`я (лікування) підтверджено товарними чеками, які додані до позову. Внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, завданих протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_6 , мати позивача, ОСОБА_9 , померла в Іванківській ЦРЛ 09.06.2018, а батько, ОСОБА_10 , проходив довгий час реабілітацію після лікування травм, але 12.11.2018р. також помер. Позивач поніс матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на поховання батьків, що підтверджено документально, та складає 139475 грн. 11 коп.

Крім того, моральна шкода складає 200 000 грн. оскільки внаслідок злочину, він пережив болісні відчуття втрати близьких людей, який супроводжується почуттям розгубленості, приниженої гідності, незахищеності, пригніченості.

Внаслідок нанесених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, потерпілий переніс значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за здоров`я та життя свого батька. Наслідки події, що сталась, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на догляд за батьком, організацію похованню батьків, проведення правових заходів тощо), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

ІV. Показання свідків

Свідок ОСОБА_16 надав суду показання, які зводяться до того, що йому відомо, що обвинувачений їхав на автомобілі «Маzdа-626», і, як він розуміє, перевищив швидкість і збив двох людей. Цей автомобіль - це «Євробляха», яка прямого власника не має. Це авто було у їх автопарку (він був головним механіком). У них була адміністратор ОСОБА_17 . Обвинувачений зідзвонився з нею, домовились, що він буде на цьому автопрацювати на себе. Був оформлений договір оренди, цей договір підписували адміністратор ОСОБА_17 , яка мала таке право. Обвинувачений забрав авто з СТО, їздив, відповідав на телефонні дзвінки, він себе адекватно. Потім сталася ДТП. Очевидцем події він не був. Наскільки він пам`ятає, то зателефонував йому про подію сам обвинувачений. В авто було встановлено GPS-трекер, дані з якого були передані слідчому. Швидкість автомобіля була приблизно в ході поїздки та зменшена до приблизно до 87 км/год. Щодо пошкоджень на транспортному засобі, зазначив, що вони були ближче до водійської сторони: дах, розбите лобове скло (посередині), зігнута ліва стійка, капот, решітка радіатора були пошкоджені, ліва фара була розбита. Вартість ремонту (приблизно 800 доларів США) не відшкодовано. Автомобіль був застрахований.

Свідок ОСОБА_18 , який, будучи допитаним у режимі відеоконференції у зв`язку з його перебуванням за кордоном з січня 2022, надав суду показання, які зводяться до того, що вдень, коли трапилась ДТП, орієнтовно, він перебував в м. Києві та викликав таксі для того, щоб поїхати в смт. Красятичі Поліського району Київської області. До нього за викликом на автомобілі (марку та модель не пам`ятає) приїхав обвинувачений ОСОБА_6 з яким вони поїхали до місця призначення. Свідок в ході руху перебував на задньому пасажирському сидінні справа та дивився у свій телефон, переписувався. На в`їзді в с. Обуховичі перед автомобілем, під керуванням ОСОБА_6 , на дорогу раптово вийшли два пішохода, які почали переходити проїзну частину з права на ліво по ходу руху авто, тримаючи в руках якість сільськогосподарські знаряддя.. В подальшому, побачивши автомобіль, вони почали пришвидшувати свій рух (бігти). ОСОБА_6 , щоб уникнути зіткнення, почав гальмувати та змінювати напрямок руху в ліву сторону (в сторону руху пішоходів), однак не зміг уникнути пригоди та скоїв наїзд на пішоходів. Швидкості їх автомобіля він назвати не може. Коли він побачив пішоходів, вони були на середині дороги по напрямку руху. Від обочини приблизно 2-2,5 метри. Права сторона обочини проглядалась погано: це якраз виїзд з повороту, заважали дерева та кущі. Пішоходів заздалегідь видно не було: вони з`явились раптово). Від моменту, коли він їх побачив до наїзду пройшло пара секунд. Пішоходи переходили дороги не у встановленому місці та й рухались не прямо, а по діагоналі в напрямку автомобіля. Після цього ОСОБА_6 зупинив автомобіль. Викликали швидку допомогу. Також свідок пояснив, що у проведенні в ході досудового розслідування такої слідчої дії як слідчий експеримент він не приймав участі. Після ДТП ще один раз у слідчого та розписався у своїх показаннях.

Свідок ОСОБА_19 надав суду показання, які зводяться до того, що обвинуваченого ОСОБА_6 він знає близько 10 років. Участі у слідчому експерименті він не брав і взагалі в АДРЕСА_4 не був. Слідчого ОСОБА_20 також не знає і ніколи його не бачив. Сам день 18.12.2018 він не пам`ятає. ОСОБА_6 сам приніс на підпис протокол слідчого експерименту, з його змістом свідок не ознайомлювався. ОСОБА_6 попросив його, як товариша, підписати цей протокол. Для чого цей треба було зробити він не пояснював, а свідок не запитував. Але, на його прохання, підписав.

Свідок ОСОБА_21 надала суду показання, які зводяться до того, що обвинуваченого ОСОБА_6 знає особисто. Знайомі з ним приблизно 6 років, перебувають у цивільному шлюбі та мають спільну доньку 3 років. 18.12.2018 вона участі у слідчому експерименті не брала, в АДРЕСА_4 ніколи не була. Протокол на підпис приніс їй ОСОБА_6 та попросив його підписати. В цей час вона перебувала в ТРЦ «Гулівер» в м. Києві. По цій справі їй ніхто нічого не пояснював. На момент підписання протоколу вона зі ОСОБА_6 вже перебувала у стосунках.

У судовому засіданні 07.11.2023 прокурор ОСОБА_4 зазначив, що не наполягає на допиті свідка ОСОБА_22 , оскільки останній не був очевидцем ДТП і на час розгляду справи цим складом суду не вдалося встановити його місцеперебування для вручення чи надіслання виклику до суду у судове засідання.

V. Письмові докази, досліджені судом

Докази, надані стороною обвинувачення:

-протокол огляду місця події від 08.06.2018 (а.с. 1-7, т. 2), проведений слідчим СВ Іванківського ВП ОСОБА_23 в період часу з 19 год. 40 хв. по 20 год. 32 хв. на автомобільній дорозі «Київ-Овруч», по вул. Братів Глієвих в с. Обуховичі Іванківського району Київської області за участю спеціаліста ОСОБА_24 , ОСОБА_6 та двох понятих із застосуванням фото фіксації цифровим фотоапаратом «Canon». В ході огляду встановлено, що він здійснювався в суху погоду без опадів при температурі повітря (не зазначена), огляд проведений в напрямку від будинку АДРЕСА_5 . Зміна обстановки: пішоходів доставлено до лікувального закладу АДРЕСА_4 . Місце ДТП: регульоване перехрестя, кінець спуску, горизонтальна ділянка дороги по автодорозі Київ-Овруч на перехресті вулиць Братів Глієвих та Братів Киричуків в с. Обуховичі Іванківського району Київської області. Покриття дороги асфальтобетонне, на момент огляду сухе, має два напрямку по одній смузі в кожному напрямку. Смуга в напрямку огляду 3,5 м., зустрічна 4,3 м., ширина узбіччя 3,9, ширина роздільної смуги (не зрозуміло відображено). На проїзній частині дороги нанесені суцільна та переривчаста лінії дорожньої розмітки, радіус заокруглення відсутній. Місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду: «Відсутні», у зустрічному напрямку «Відсутні». Загальний стан видимості дороги : не зазначено. Автомобіль марки «Mazda» моделі «626» д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться на відстані (не зазначено) м. від правого бордюрного каменю в напрямку руху. Сліди шин об`ємні, розташовані на проїзній частині. Сліди гальмування спарені, безперервні сліди. Ознаки напряму руху транспортного засобу «по формі сліду». Наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів (крил, коліс, уламків кузова, частинок фарби, осколків скла, обсипання землі, вантажу, що перевозився, слідів рідини та ін.): «уламки пластмаси з кузова автомобіля». Наявність слідів зіткнення транспортного засобу з навколишнім предметами відсутні. Наявні обривки одягу, слідів, схожих з кров`ю, мозкової речовини, слідів волочіння, і т.п.: «а саме плями бурого кольору, розташовано на смузі руху в напрямку до центру с.Обуховичі». З місця пригоди вилучені уламки пластмаси з кузова автомобіля, взуття, кепки, чохол для мобільного телефону. В процесі огляду складені та долучені до протоколу план-схема, фото таблиця. Транспортний засіб вилучено до Іванківського ВП. Протокол прочитаний слідчим ОСОБА_23 , записано вірно та підписали учасники огляду: водій ОСОБА_6 , поняті ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також сам слідчий Зазначена слідча дія частково зафіксована технічним засобом: фотоапаратом Canon на носії інформації та долучені до матеріалів справи у виді ілюстративних таблиць до протоколу (а.с. 9-27 Т. 2), та має 37 ілюстративних знімків місця ДТП, у тому числі виявлених в ході огляду елементів, та відображають їх візуальне зображення на дорозі, а також пошкоджень автомобіля, слідів його гальмування, плям бурого кольору.

-схема місця ДТП (додаток до протоколу огляду місця ДТП від 08.06.2018) (а.с.8, т.2), на якій схематично зображена ділянка дороги, на якій трапилась ДТП з проведеними замірами за розташуванням транспортного засобу, слідів гальмування, уламків, речей деталей автомобіля, плям бурого кольору (п.3 у схемі). Замірами встановлено: ширина проїзної частини в бік с. Обуховичі 3,5 м., зустрічна смуга 4,65 м. Автомобіль марки «Mazda» моделі «626» д.н.з. НОМЕР_1 ( п.1. у схемі) знаходиться в поперечному напрямку на відстані від краю дороги 4,14 м. (від переднього правого колеса) та 4 м. (від заднього правого колеса). Сліди гальмування схематично відображені прямими лініями, їх довжина 38, 9 м. (слід лівого колеса) та 32, 6 м. (слід правого колеса). Сліди примикають до задніх коліс автомобіля. Ширина між слідами 1,3 м. Від початку лівого сліду гальмівного шляху до лівого краю дороги 4,3м., до суцільної лінії дорожньої розмітки ( п.2 у схемі) 1,0м. Замір початку сліду гальмування правого колеса до правого краю дороги не проведений. Кепка чорного кольору (п. 4 на схемі) знаходиться на відстані 1,9 м. до правого сліду гальмування з правого боку від нього, 2,6 м. від правого краю дороги та 17, 5 м. до передніх коліс автомобіля. Фара автомобіля (п. 6 на схемі) знаходиться на відстані 0,6м. від правого краю дороги. Кепка білого кольору (п. 7) знаходиться на відстані 1,6 м. до правого сліду гальмування з правого боку від нього, 2,9 м. від правого краю дороги. Пластикова вставка (п. 8) знаходиться на відстані 2,4 м. до правого краю дороги. Заміри між цими елементами один відносно одного не проведений. Граблі (п. 9) знаходяться на відстані 1,9 м. від лівого сліду гальмування. Замір відстані від початку сліду гальмування до граблів не здійснений. Пляма бурого кольору .п. 3) виявлена на відстані 2,3 м. від суцільної лінії дорожньої розмітки, яка поділяє потоки транспортних засобів протилежних напрямків. Замір розмірів самої плями, її відстань до автомобіля та відносно інших елементів не здійснений. Розташування виявленого гумового тапка схематично зображено, проте не проведено його заміри до інших елементів. Схема складена слідчим ОСОБА_23 за участю понятих, ОСОБА_11 та ними підписана.

-Висновок експерта (СМЕ трупа ОСОБА_9 ) № 67/Э тр. № 61 від 01.08.2018 (а.с.28-30, т.2), виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, згідно з яким встановлено, що при судово-медичній експертизі тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітки: перелом грудного відділу хребта з розривом між хребцевого диску із зміщенням на рівні 9-10-го хребців з пошкодженням тіла 9-го хребця та спинного мозку, крововиливи під тверду та м`яку мозкову оболонку спинного мозку, множинні переломи ребер зліва та справа з пошкодженням плеври та нижньої долі лівої легені, масивні крововиливи у м`які тканини, крововиливи у корені легень, діафрагму, навколо ниркову клітковину, крововиливи під м`яку оболонку мозочка, у м`яких тканинах голови у лобних та тім`яних областях, забійна рана лівої лобної ділянки, множинні садна на голові, правій верхній та лівій нижній кінцівках, які могли утворитися 08.06.2018 від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою безпеки для життя. Вище описані обставини могли утворитися при обставинах викладених у постанові. Враховуючи локалізацію, характер та механізм тілесних ушкоджень найбільш імовірно, що потерпіла у момент первинного контакту із транспортним засобом знаходилась у вертикальному чи близькому до нього положенні, повернута лівою половиною тіла. Кров для судово-токсикологічного дослідження не бралась, так як проводилась інфузійна терапія. Смерть її наступила від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок закритої травми грудного відділу хребта з розривом між хребцевого диску на рівні 9-10-го хребців з пошкодженням тіла 9-го хребця спинного мозку. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ (трупні плями, трупне заклякання.

-висновок експерта №187/Е від 06.11.2018 (а.с.31-32, т.2), виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, яким встановлено, що згідно наданої медичної документації та висновок консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ у гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-торако-скелетної травми: струсу головного мозку, закритого перелому поперечного відростку 7-го шийного хребця, перелому 1-го ребра ліворуч, переломів лонної та сідничної кісток тазу, уламкового перелому діалізу обох кісток правої гомілки, перелому латеральної кісточки та заднього краю великогомілкової кістки, а також забійної рани лобної ділянки голови, зчесаної рани лівого ліктьового суглобу, множинних саден тіла. Описані ушкодження утворились від дії тупих предметів, по давності можуть відповідати строку та обставинам зазначеним в ухвалі суду, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;

-висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №12-1/1459 від 04.09.2018 (а.с.34-37, т.2), виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, згідно з яким рульове керування авто марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДПТ, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), на момент огляду, перебуває в працездатному стані. Несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед пригодою, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), на момент огляду, знаходяться в працездатному стані. Нейсправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено.

-висновок експерта №12-1/1519 від 10.10.2018 (а.с.39-42, т.2), виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, згідно з яким слід гальмування, залишений автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 на місці події, відповідає швидкості руху близько 84...87 км/год. Однак, дійсна швидкість руху цього автомобіля могла бути більшою за розрахункову, оскільки слід гальмування не повністю міг відобразитись на проїзній частині. Встановити експертним шляхом «Де відносно елементів дороги та утвореної слідової інформації відбувся наїзд автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_27 » не надається можливим, по причині відсутності необхідного для цього комплексу слідової інформації. Згідно з цим висновком, база автомобіля «Mazda 626» становить 2,7м.

-лист з ТОВ «ЕКЮ ДЖІ ПІ ЕС» від 13.09.2018 з 7 додатками (а.с.43-51, т.2), відповідно до яких, GPS - трекером з ідентифікаційним номером НОМЕР_2 в період часу із 17:40 год. до 18:00 год. отримано 53 пакети з даними про координати, час швидкість руху та направлення об`єкту, з якого вбачається що 08.06.2018 о 17:48:15 швидкість руху складала 113 км/год., а о 17:48:25 год. - 96 км/год., о 17:48:35 26 км/год., о 17:48:45 0 км/год., після цього пристрій був вимкнений.

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 224 від 08.06.2018 (а.с.136, т.4), згідно з яким, за результатами проведення огляду 08.06.2018 о 21 год. 40 хв., ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння не перебував.

-акт судово-токсикологічного дослідження № 535 від 14.06.2018 (а.с.137, т.4), складений на підставі направлення Іванківської ЦРЛ, згідно з яким, при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_6 метиловий, етиловий спирти, а також пропілів, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери не виявлені;

Крім того, прокурор посилається на два письмові докази, які в ході судового розгляду 12.03.2024 визнані судом недопустимими (а.с.15-20, т.5), а саме:

-протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 (а.с.52-55, т. 2), проведений за клопотанням експерта, яке суду не було надане, за участю, як зазначено у протоколі, свідка ОСОБА_18 , водія ОСОБА_6 (у якості іншої особи ), відповідно до якого вбачається, що учасники цієї слідчої дії були запрошені на місце ДТП, яке відбулось 08.06.2018, приблизно о 18 год. 00 хв. на а/д Київ-Овруч в с. Обуховичі Іванківського району Київської області, біля вул. Братів Киричуків. На місці проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 запропоновано показати як саме відбулася ДТП, на що він погодився, та показав, що 08.06.2018, приблизно о 18 год. 00 хв. він керував автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі Київ-Овруч в с. Обуховичі Іванківського району Київської області, біля перехрестя з вул. Братів Киричуків, здійснив наїзд на двох пішоходів, які перетинали проїжджу частину дороги з права наліво відносно його напрямку руху, а саме він на вказаному автомобілі рухався в напрямку м. Овруч зі швидкістю близько 80-85 км/год. Після цього, водію ОСОБА_6 було запропоновано показати де саме на проїзній частині дороги відбувався наїзд його автомобілем на пішоходів, та яка їх була траєкторія руху. Водій ОСОБА_6 погодився, та показав, де саме на проїзній частині відбувся наїзд його автомобілем на пішоходів. Під час замірів було встановлено, що пішохід ОСОБА_9 на момент наїзду на неї вказаним авто, знаходилась на відстані 4,0 метри від краю проїзної частини з правої сторони відносно напрямку руху в сторону м.Овруч, та пішохід ОСОБА_10 знаходився на відстані 3,6 метрів від краю проїзної частини з правої сторони відносно напрямку руху в сторону м. Овруч. Водію ОСОБА_6 було запропоновано показати темп руху з яким пішоходи рухались по проїзній частині дороги, на що він погодився та показував. Під час замірів було встановлено, що пішохід ОСОБА_9 відстань 4 метри долала за час, що був зафіксований при трьох контрольних показах: Т1-2,6 с, Т2-2,7 с, Т3-2,6 с, та пішохід ОСОБА_10 відстань 3,6 метри долав за час, що був зафіксований при трьох контрольних показах: Т1-2,6 с, Т2-2,7 с, Т3-2,6 с. При цьому водій ОСОБА_6 зазначив, що пішоходи почали переміщатись в повільному темпі, а потім підвищили свій темп перед самим зіткненням. Водію ОСОБА_6 було запропоновано показати де відбулося зіткнення з пішоходами, а саме наїзд на них, відносно сліду гальмування, на що він погодився та показав. Під час замірів було встановлено, що наїзд на пішоходів відбувся на відстані 23 метрів від початку сліду гальмування залишеного лівим колесом вказаного автомобіля. Також на даному місці свідку ОСОБА_18 було запропоновано показати як саме відбулось ДТП, на що він погодився, та сказав, що дане ДТП відбулось, так як це показав водій ОСОБА_6 . Інших даних він показати не зможе. Всі дані викладені водієм вірні. Зазначений протокол, як зазначено у ньому підписаний учасниками та понятими;

-висновок експерта № 12-1/2421 від 27.12.2018 (а.с. 57-59 Т. 2), виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.10.2018 про проведення судової інженерно-транспортної експертизи по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року, згідно з яким 08.06.2018 водій автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3.та п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Зазначив, що у заданій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування в момент коли сприйняв обстановку як небезпечну та застосував гальмування, рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год. Висновок складений на підставі вихідних даних, взятих з матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколу проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 та відповіді на клопотання судового експерта від 18.12.2018, яку направлено експертній установі 21.12.2018. Наявність технічної можливості попередити наїзд на пішоходів водієм автомобіля «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 мотивований тим, що у разі дотримання швидкості руху у 50 км/год., гальмівний шлях складав би відстань 12,8 м. 13, 9 м., що є відстанню меншою від початку гальмівного шляху автомобіля до відстані до пішоходів, яка складала 23 м. Відповіді на 3 щодо порушень вимог ПДР з боку водія у даній ситуації питання експерт не дав, мотивуючи це тим, що для відповіді на це питання необхідна юридична оцінка всіх матеріалів кримінального провадження, в т.ч. і цього висновку та не входить до компетенції експерта-автотехніка, як не дав відповіді і на 4 питання щодо оцінки дій пішоходів вимогам ПДР України не потрібно спеціальних знань в галузі авто техніки і може бути вирішено слідством самостійно.

Суд звертає увагу, що допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_28 , пояснюючи свій висновок від 18.12.2018, зазначив, що всі вихідні дані, які він досліджував, брав з протоколу проведення слідчого експерименту, до участі у якому він не залучався. Саме тому, що вихідних даних в матеріалах справи, в т.ч. в ухвалі слідчого судді про призначення експертизи не було достатньо він порушив клопотання про проведення слідчого експерименту. Клопотання про надання додаткових вихідних даних він сформував та зареєстрував в канцелярії НДЕКЦ (експертної установи, де він є судовим експертом). (Суд звертає увагу, що така реєстрація відбулася 18.12.2018). Пояснив, що таке клопотання реєструється в канцелярії установи та передається до органу досудового розслідування, який ініціював проведення судової експертизи, яке в подальшому передається повноваженому слідчому. Відповідно, для отримання додаткових відомостей він направив слідчому клопотання про надання додаткового комплексу вихідних даних, на що йому була направлена відповідь. У відповіді і було зазначено про те, що пригода мала місце в межах населеного пункту, де встановлено обмеження швидкості руху транспортних засобів у 50 км/год. Ці вихідні дані він співставляв з іншими даними, які знаходились в матеріалах кримінального провадження, які йому, разом з ухвалою суду, були надані для дослідження, а саме: зі схемою місця ДТП та протоколом огляду місця ДТП, у яких зазначена інформація про сліди гальмування, які були різні по довжині один відносно одного та виявлені речі (кепка, граблі та ін.) За наданими слідчим вихідними даними він провів дослідження та встановив, що за умови дотримання заданого обмеження швидкості руху у 50 км/год. та відстанню від виявлення водієм пішоходів (взята з вихідних даних слідчим), водій мав технічну можливість уникнення наїзду на пішоходів. Зазначив, що для відповіді на питання про технічну можливість запобігання зіткненню експерту слід знати допустиму швидкість автомобіля та порівняти це з гальмівним шляхом Також експерт пояснив, що надати координати місця наїзду на пішоходів відносно елементів дороги неможливо, оскільки відсутня методика визначення такого місця з урахуванням розкиданих речей;

-висновок повторної інженерно технічної експертизи № СЕ-19/111-24/16904-ІТ від 02.04.2024 (а.с. 42-44, т.5), виконаний на підставі ухвали Іванківського районного суду Київської області від 13.03.2024 (а.с.30-35, т.5), відповідно до якої водій автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Республіка Польща) повинен був діяти відповідно до вимог 12.3 Правил дорожнього руху України; Дати відповідь на питання про те, «Чи мав технічну можливість водій автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Республіка Польща) ОСОБА_6 в заданій дорожній ситуації запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , якщо так, то яким чином?», неможливо, у зв?язку з відсутністю в матеріалах справи фактичних даних, що можуть встановлюватись під час слідчих дій (слідчого експерименту). Аналіз групи фактичних даних, що використовуються під час експертного дослідження, наведений у дослідницькій частині висновку.

Відповідно до дослідницької частини висновку експерта, «для відповіді на поставлене питання необхідні наступні вихідні дані: розташування місця наїзду на пішоходів відносно елементів проїзної частини; розташування місця наїзду на пішоходів відносно слідів гальмування; яку відстань та за який час долали пішоходи з моменту виникнення небезпеки для руху водію до моменту наїзду. Відповідно до заданих вихідних даних відомості про: відстань, яку подолали пішоходи з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту наїзду на них; швидкість та час руху пішоходів з моменту виникнення небезпеки до моменту наїзду, відсутні. Відомості про місце наїзду відносно слідів гальмування, яку відстань пройшов ТЗ у стані гальмування до наїзду чи після наїзду на пішохода, відсутні.»

Докази, надані стороною захисту:

-14 оглядових знімків, здійснених захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_7 16.12.2021 (а.с. 72-77 Т. 4), на яких відображено місце розташування дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту» АДРЕСА_4 та перехрестя вулиць Братів Киричуків та Братів Глієвих в зазначеному населеному пункті, з яких вбачається, що станом на 16.12.2021, зазначений дорожній знак не спостерігається за 100 м. до його початку, у зв`язку з тим, що він закритий гілками дерев (фото 1). На фото № 2 зображено дорожній знак 5.49 «ОБУХОВИЧІ». На фото 3-6 зображене узбіччя з дерев`яними насадженнями. Фото 7-14 відображають місце ДТП, яка мала місце 08.06.2018;

-відповідь за вих. № 1170/09 211 12/04 від 20.07.2023 зі служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (а.с. 82 Т. 4), адресована на адвокатський запит захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , який просив надати інформацію про наявність станом на 08.06.2018 на автомобільній дорозі сполученням «Київ-Іванків-Овруч» дорожнього знаку про початок населеного пункту с. Обуховичі. У відповіді зазначено про неможливість надання схеми організації дорожнього руху, а також про те, що стан покриття, узбіч, засобів організації дорожнього руху тощо, фіксується працівниками поліції на момент ДТП.

VI. Оцінка суду

Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши надані ними докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується трьома ознаками:

а) діянням;

б) наслідками;

в) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Суб`єктивна сторона цього злочину визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними. У зв`язку з цим психічне ставлення особи слід визначати як до факту порушення правил, так і до наслідків цього порушення. Порушення правил може бути вчинене з прямим умислом або зі злочинною недбалістю. До наслідків порушення може бути тільки необережність (злочинна самовпевненість або недбалість). У цілому цей злочин визнається необережним.

Диспозиція ст. 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому, належить ураховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи:

а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у 286 КК України;

б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і зазначити в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Лише порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Склад злочину, передбачений ст. 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у своїх постановах від 21.09.2019 у справі № 682/956/17 (провадження № 13-31кс19), від 09.02.2012 у справі № 5-28кс11 та від 01.12.2016 у справі № 5 -368кс(15)16).

Для кваліфікації дій особи за ст. 286 КК України слід виходити не лише з висновків експертів, в яких встановлено наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та наслідками, що настали, а із сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування з огляду на особливості складу злочину, передбаченого у ст. 286 КК. Зокрема, оцінці підлягає наявність технічної можливості у водія уникнути наслідків злочину та джерело створення аварійної ситуації (правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 130/720/17 (провадження № 51-2134км19)).

З наведеного вбачається обґрунтований висновок про те, що у кримінальних провадженнях за ст. 286 КК України, обов`язково підлягає доказування причинно-наслідковий зв`язок між діями учасника дорожнього руху та спричиненими наслідками. Недоведеність цієї обставини виключає в діях особи склад зазначеного злочину.

Одним з доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_6 та наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 та тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 є висновок експерта № 12-1/2421 від 27.12.2018 (а.с. 57-59, т. 2), який в ході судового розгляду визнаний судом недопустимим доказом разом з протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 (а.с.52-55, т.2).

Про визнання таких доказів недопустимими суд постановив відповідну ухвалу. (а.с.15-20, т.5)

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може використовуватись при прийнятті процесуального рішення, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити у вироку недоліки, які стали підставою для визнання цих основних доказів обвинувачення недопустимими, з метою обґрунтування висновку про втрату можливості їх усунення під час судового розгляду.

Зокрема, протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 визнаний недопустимим доказом з підстав отримання відображених у ньому відомостей вимогам кримінального процесуального закону: за відсутності ОСОБА_18 (у якості свідка) та ОСОБА_19 і ОСОБА_21 (у якості понятих), відомості про яких зазначені у протоколі слідчого експерименту як учасників слідчої дії (факт їх відсутності встановлено судом під час безпосереднього допиту зазначених осіб у судовому засіданні: вони категорично заперечили факт своєї участі).

Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття при провадженні слідчих дій, обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування у процесуальних документах. Понятий це незаінтересована у результатах кримінального провадження особа, запрошена слідчим чи прокурором для посвідчення факту провадження слідчої дії, її ходу та результатів. Понятий, який залучається для участі у конкретній слідчій дії, є гарантом законності проведення даного заходу. Саме тому у ч.7 ст. 223 КПК України передбачено обов`язок слідчого, прокурора запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту. Фіксування слідчого експерименту та його результатів технічними засобами не здійснювалось.

Крім того, суд звертає увагу, що дані про напрямок руху пішоходів та їх швидкість вимірювалась шляхом пропозиції обвинуваченому ( на даний час) ОСОБА_29 показати їх темп. Вочевидь, доцільно було б залучити до участі у слідчому експерименті статиста, оскільки ОСОБА_30 сприймав під час ДТП рух потерпілих зі сторони, і лише зі сторони міг би визначити схожість швидкості їх руху.

З огляду на зазначені вище порушення протокол цього слідчого експерименту визнаний судом не допустимим доказом, і, як наслідок, висновок судового експерта № 12-1/2421 від 27.12.2018 визнаний недопустимим доказом з урахуванням положень ч. 5 ст. 101 КПК України (висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими), доктрини «плодів отруйного дерева», зміст якої сформований у рішеннях ЄСПЛ у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» та правових позицій Верховного Суду (зокрема, у постанові Верховного суду від 30.05.2019 у справі № 164/1457/16-к (провадження № 51-8008 км18): всі вихідні дані, на підставі яких судовий експерт прийшов до висновку про причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_6 та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_9 та тяжких тілесних ушкодженнях ОСОБА_31 надавались судовому експерту з відомостей, зазначених у протоколі проведення слідчого експерименту від 18.12.2018, який був проведений за клопотанням самого експерта, так як наданих слідчим доказів для відповіді на поствлені перед ним питання йому вочевидь не вистачало.

Вирішуючи питання про недопустимість зазначених доказів, суд врахував правові позиції, наведені у постанові Верховного суду від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к, відповідно до якої «…При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу…» та постанові ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18, відповідно до якої «… щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення…»

Суд звертає увагу, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, до першого виходу суду в нарадчу кімнату 12.12.2023, судом відмовлено 07.11.2023 у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 у визнанні недопустимими таких доказів як протоколі проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 та висновку експерта від 27.12.2018 за передчасністю такого клопотання.

Судом наголошено, що питання про визнання таких доказів недопустимими вирішуватиметься в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

12.12.2023, після останнього слова обвинуваченого, суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

18.12.2023 суд ухвалив повернутись з нарадчої кімнати та відновити судовий розгляд кримінального провадження саме з метою надання учасникам провадження можливості усунення зазначених порушень норм КПК та здобуття необхідних даних у передбачений законом спосіб з дотримання норм КПК для можливого встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками кримінального правопорушення, з урахуванням визнання зазначених вище доказів недопустимими.

В результаті, 13.03.2024, за клопотанням прокурора, у кримінальному провадженні призначено повторну інженерно-технічну експертизу, з метою встановлення обставин ДТП, зокрема причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого з настанням її наслідків, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 30-35, т.5)

09.04.2024 від експертної установи надійшов висновок експертизи, згідно з яким неможливо надати відповідь на запитання про те, «Чи мав технічну можливість водій автомобіля «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Республіка Польща) ОСОБА_6 в заданій дорожній ситуації запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , якщо так, то яким чином?», у зв?язку з відсутністю в матеріалах справи фактичних даних, що можуть встановлюватись під час слідчих дій (слідчого експерименту) (а.с.42-44, т.5).

Експерт зазначив, що надати відповідь на питання «Чи мав технічну можливість водій автомобіля ОСОБА_6 в заданій дорожній ситуації запобігти наїзду на пішоходів, якщо так, то яким чином?» неможливо Причиною цього є відсутність у матеріалах справи фактичних даних, що можуть бути встановлені тільки під час слідчих дій (слідчий експеримент).

23.05.2024 у задоволенні клопотання прокурора про доручення органу досудового розслідування провести повторний слідчий експеримент у кримінальному провадженні, відмовлено (а.с. 60-62 Т. 5), оскільки участь обвинуваченого у проведенні слідчих (розшукових) діях є правом, а не обов`язком обвинуваченого. Відмова обвинуваченого від участі у проведенні слідчого експерименту виключає можливість проведення слідчого експерименту.

У судовому засіданні при розгляді клопотання прокурора, на уточнююче запитання суду про те, чи надасть сторона захисту згоду на проведення слідчого експерименту, обвинувачений та його захисник пояснили що такої згоди не дають, так як з моменту ДТП пройшов великий проміжок часу. Ще два роки тому захисник з обвинуваченим їздили на місце ДТП і вже тоді останній не зміг згадати всі обставини пригоди з прив`язкою до місцевості. Обстановка на місці події змінилась, сторона захисту при проведенні слідчої дії не зможе показати об`єктивні відомості, за яких трапилась ДТП.

Судом враховано, що відмова сторони захисту обґрунтована на зазначених вище об`єктивних обставинах.

Крім того, прокурором висловлював думку про необхідність проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 . Проте, судом встановлено, що останній виїхав за межі України у січні 2022 і до цього часу не повертався, саме тому його допит, як свідка, проводився судом в режимі відеоконференції. Відкладення розгляду справи до можливого повернення свідка в Україну, враховуючи воєнний стан в країні, може зайняти невизначено тривалий час.

З огляду на викладене, судом вжито всіх можливих заходів, спрямованих на встановлення фактичних обставин кримінального провадження. Усунути недоліки, допущені органом досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту від 18.12.2018, неможливо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення в діях ОСОБА_6 такого елементу об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України як причинно-наслідковий зв`язок, який є обов?язковим елементом доказування винуватості особи у цьому кримінальному провадженні.

Обставини, які стали підставою для визнання двох ключових доказів недопустимими могли б не існувати і такі докази могли б прийматись судом до уваги, за умови елементарного дотримання органом досудового розслідування в момент проведення слідчого експерименту вимог КПК України (що є обов`язком органу досудового розслідування).

Також суд приймає до уваги та вважає недоведеним те, що обставина настання ДТП мала місце в населеному пункті.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 86 КПК України).

Відповідно до положень п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК ( 2341-14 ), слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні.

У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

ОСОБА_6 органом досудового розслідування інкримінується, крім інших, порушення вимог пп. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, які полягали в порушенні швидкісного режиму в межах населеного пункту ( АДРЕСА_4 ), де рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год., і що, за умови дотримання цієї швидкості, він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного їх об`їзду.

Закон України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на момент ДТП) визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобов`язані, крім іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 3 ст. 41 цього Закону, порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР) (в редакції, чинній на момент ДТП) ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. (п. 1.3 ПДР)

Відповідно до п. 1.10 ПДР:

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Пунктом 8.1 ПДР визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Вимоги до дорожніх знаків регламентовані п. 8.2-1 ПДР, відповідно до якого дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до положень пп. 5.45, 5.46 п. 5 розділу 33 ПДР (додаток 1 до ПДР) дорожні знаки 5.45 та 5.46 є інформаційно-вказівними знаками, при цьому знак 5.45 "Початок населеного пункту" позначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Дорожній знак 5.46 "Кінець населеного пункту" позначає місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

У відповідності до положень п.8.4 ґ) «інформаційно-вказівні знаки є групою дорожніх знаків, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила».

Швидкість руху транспортних засобів регламентована розділом 12 ПДР, який, крім іншого встановлює обмеження швидкості руху транспортних засобів не більше 50 км/год. в населених пунктах (п. 12.4 ПДР) та: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. (п. 12.6 ґ ПДР).

Відповідно до п. 2.3 б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

З аналізу наведених нормативно-правових актів у своїй сукупності слідує висновок, що водій транспортного засобу, який здійснює рух автомобільними дорогами та рухається в бік населених пунктів, початок яких позначається дорожніми знаками 5.45, зобов`язаний, після початку дії цього знаку дотримуватись спеціальних правил в межах населених пунктів, зокрема, встановлених обмежень швидкості руху не більше 50 км/год. Відсутність зазначеного дорожнього знаку по ходу напрямку руху унеможливлює сприйняття водієм необхідності до подальшого дотримання спеціальних правил, визначених ПДР в населених пунктах.

Як слідує з протоколу огляду місця ДТП від 08.06.2018, місце ДТП знаходиться по автодорозі «Київ-Овруч» (без зазначення прив`язки про те, на якому кілометрі знаходиться місце ДТП) по АДРЕСА_4 , проте, додані до цього протоколу додатки (схема місця ДТП та ілюстративна фото таблиця) не місять відомостей про настання пригоди в межах населеного пункту.

На схемі місця ДТП від 08.06.2018 не відображено наявність на проїзній частині дороги по ходу напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 дорожнього знаку, який би свідчив про рух останнього в межах населеного пункту. Схема також містить графічне зображення примикаючих двох елементів, схожих на примикаючі дороги, однак пояснювальні написи на цих елементах відсутні. Слідчим на схемі відображено прямі стрілки з пояснювальними написами, одна з яких показує напрямок руху в бік с. Обуховичі, а інша в бік центру, однак куди саме не зрозуміло, оскільки один напис здійснений поверх іншого.

ОСОБА_32 фото таблиця також не відображає наявність дорожніх знаків, які б позначали початок населеного пункту. Крім цього, на фото таблиці не відображено забудов (жилих будинків, споруд), характерних населеного пункту.

Захисником обвинуваченого в ході судового розгляду скеровано адвокатський запит до служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області про наявність станом на 08.06.2018 на автомобільній дорозі сполученням «Київ-Іванків-Овруч» дорожнього знаку про початок населеного пункту с. Обуховичі, на що отримано відповідь про неможливість надання схеми організації дорожнього руху. У відповіді зазначено, що стан покриття, узбіч, засобів організації дорожнього руху тощо, фіксується працівниками поліції на момент ДТП.

Ця відповідь захисником обвинуваченого долучена до матеріалів кримінального провадження та в порядку ст. 290 КПК України відкрита стороні обвинувачення як додаткових матеріал.

За таких обставин, факт настання події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.06.2018 в межах населеного пункту АДРЕСА_4 в межах дії знаку 5.45 є недоведеним, а така обставина, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягає доведенню та має значення для ухвалення вироку у справі, оскільки місце ДТП має істотне значення для оцінки дій водія транспортного засобу в призмі дотримання останнім спеціальних правил дорожнього руху в межах населеного пункту, зокрема швидкісного режиму.

За встановлених обставин не можна констатувати факт настання ДТП в межах населеного пункту і відповідно надавати оцінку діям водія ОСОБА_6 як порушення спеціальних вимог швидкісного режиму, встановлених у населеному пункті.

А тому, суд приходить до висновку, що твердження сторони обвинувачення про місце ДТП в межах населеного пункту є сумнівним, оскільки допускає той факт, що ОСОБА_6 в момент пригоди керував транспортним засобом на дорозі, що проходить через населений пункт, початок і кінець якого був позначений знаком 5.47, тому швидкість керованого ним транспортного засобу у 84-87 км/год., яка зазначена у обвинувальному акті, відповідає швидкості руху, визначеній п. 12.6 ґ) ПДР (не більше 90 км/год.) та не підтверджує порушення водієм спеціальних правил швидкісного режиму в межах населеного пункту, визначених п. 12.4 ПДР (не більше 50 км/год.).

Усунути зазначений недолік в ході судового розгляду неможливо, оскільки під час досудового розслідування таке місце безпосередньо при оформлені матеріалів на місці пригоди не зафіксовано, а, згідно відповіді служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, надати інформацію про схему організації дорожнього руху неможливо.

Крім того, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 у своїх показаннях стверджує, що потерпілі (пішоходи) раптово вибігли на дорогу та перебігали проїзну частину дороги в недозволеному місці, порушуючи вимоги ПДР України, а саме: пп. б) п.4.14 ПДР України, яким передбачено, що «пішоходам забороняється: раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід» та п. 4.7. ПДР України, в якому зазначено, що «пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч».

Такі показання ОСОБА_6 про те, що пішоходи раптово вибігли на дорогу та перебігали проїзну частину в недозволеному місці, «по діагоналі, в сторону, як рухався автомобіль» підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який був очевидцем зазначеної ДТП та має досвід керування транспортним засобом.

З протоколу огляду місця події від 08.06.2018 також вбачається, що на ділянці автомобільної дороги, де мала місце дана ДТП, не було обладнано пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 - 5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1 - 1.14.3 («зебра») чи пішохідними світлофорами, а також не було тротуарів (відповідна інформація в протоколі відсутня (т. 2 а.с. 1-7).

Більше того, органом досудового розслідування визнається, а проведеним досудовим розслідуванням було установлено, що пішоходи «перетинали проїзну частину дороги у невстановленому місці з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля», що підтверджується клопотанням слідчого про призначення експертизи від 01.10.2018 року (т. 4 а.с. 114-115).

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 стверджував у своїх показаннях в суді, що за гілками дерев та кущів праве узбіччя дороги, звідки імовірно вибігли пішоходи, не проглядалося.

Ця обставина не була спростована стороною обвинувачення. Навпаки, невідповідність розміщення зелених насаджень на місці ДТП, а саме, на правому узбіччі автомобільної дороги сполученням Київ-Овруч в селі Обуховичі Іванківського району Київської області в напрямку м. Овруч із смт. Іванків після перехрестя вулиці Братів Глієвих з вулицею Братів Киричуків села Обуховичі, вимогам Державного стандарту України (ДСТУ 358797 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану), зокрема, вимогам щодо відстані від кромки проїзної частини до найближчого краю стовбура (крони) дерева (краю чагарника), що погіршувало (перешкоджало) забезпеченню видимості правого узбіччя дороги (вулиці) на місці ДТП станом на момент ДТП (08 червня 2018 року) підтверджується також ілюстративними таблицями та фотографіями, зробленими на місці ДТП, які знаходяться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 9-24; т. 4 а.с. 75-78), з яких вбачається, що станом на момент ДТП праве узбіччя дороги на місці ДТП фактично не проглядається за гілками дерев та кущів.

Оцінка допустимих доказів

Надаючи оцінку іншим, дослідженим судом доказам, наданим стороною обвинувачення, керуючись ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що вони відповідають критеріям належності та допустимості, є такими що отримані уповноваженими на те посадовими особами з дотриманням встановленого порядку. Їх допустимість стороною захисту не оспорюється.

Досліджуючи допустимі докази, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Доказуванням за цим принципом має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи належним і допустимим доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд приходить до висновку, що зібрані докази з точки зору достатності не дають підстави стверджувати про наявність в діях інкримінованого стороною обвинувачення ОСОБА_6 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке полягало в порушенні 1.5, 2.3 б), 2.3.д), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України.

Наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази доводять факт події ДТП, яка мала місце на автомобільній дорозі сполученням «Київ-Іванків-Овруч», внаслідок якої спричинена смерть потерпілої ОСОБА_9 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , та факт керування технічно справним транспортним засобом ОСОБА_6 зі швидкістю 84-87 км/год., в напрямку від м. Києва до с. Обуховичі Іванківського району Київської області, внаслідок чого останній здійснив наїзд на потерпілих.

Проте, ці докази, з огляду на пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, не доводять, що ДТП мала місце в межах населеного пункту, початок і кінець якого був позначений знаками 5.45, де ОСОБА_6 мав діяти у відповідності до вимог п. 12.4 ПДР, з чого не можна констатувати перевищення ним встановленої швидкості руху у 50 км/год. та порушення зазначеного пункту, відповідно не можна стверджувати, що в дорожній обстановці, яка склалась 08.06.2018 на автодорозі сполученням «Київ-Іванків-Овруч», він мав можливість уникнення наїзду на пішоходів шляхом зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його повної зупинки чи безпечно об`їхати пішоходів, як це регламентовано п. 12.3 ПДР. Докази не доводять інкриміновані йому стороною обвинувачення порушення правил безпеки дорожнього руху і те, що вони перебували у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_9 та тяжкими тілесними ушкодженнями, завданими потерпілому ОСОБА_10 .

Обвинувачення ОСОБА_6 в порушенні зазначених вище правил дорожнього руху та в їх причинно-наслідковому зв`язку із спричиненими наслідками ґрунтується на недопустимих доказах, а зібрані належні та допустимі докази не є такими, що доводять винуватість ОСОБА_6 поза розумним сумнівом.

Висновки суду

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування належності і допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.

Ст.10 КПК України встановлює рівність всіх перед законом і судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таку позицію висловлює Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 01 листопада 1996 року (з наступними змінами) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" в п. 18, а відповідно до п. 19 цієї ж постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 10 і 11 Загальної декларації прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, кожна людина, яка звинувачується у вчиненні злочину, має право вважатися безвинною доти, доки її вина не буде встановлена законним чином шляхом прилюдного розгляду її справи незалежним і безстороннім судом на основі повної рівності, з додержанням всіх вимог справедливості, і з забезпеченням всіх можливостей для захисту.

При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Принцип змагальності конкретизовано і в ст.22 КПК України, якою також встановлено, що під час кримінального провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У справі «Барбера, Мессегуе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Відповідно до ст. 373 КПК України, вирок може бути обвинувальним або виправдувальним.

Згідно з ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тож будь-які припущення, думки, догади, якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, при вирішенні питання про вину особи доказами не можуть бути і значення не мають. Вони можуть бути використані лише для висунення версій, але не для обґрунтування вини. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.

Така позиція знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 цієї постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно із зазначеною постановою, виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо.

Виправдувальний вирок постановляється судом у випадках передбачених ст.284 та 373 КПК України. П.3 ч.1 ст. 373 КПК України також встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення з постановленням виправдувального вироку у даній справі, суд також бере до уваги обов`язок дотримуватися розумних строків розгляду справи.

При цьому, суд зважає на практику Європейського суду, зокрема на справу " ОСОБА_33 та Лозенко проти України" (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, де Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити "поза розумним сумнівом" причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів, а також на справу "Зароченцев проти України" (Заява N 39327/06) 10 січня 2013 року, де Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з незабезпеченням національними органами розгляду справи упродовж розумного строку.

Вважаючи достатньо забезпеченим в ході судового процесу процесуальні права про-курора тапотерпілого на надання ними додаткових доказів у підтвердження доведеності події та вини обвинуваченого, суд також виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий іпублічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, а стороною обвинувачення не подано інших доказів для ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до висновку, що судом не здобуто і стороною обвинувачення не доведено жодних переконливих доказів наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, він має бути виправданий на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України: за недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, оскільки зібрані у справі докази не підтверджують висунутого йому обвинувачення, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, всі сумніви, які усунути неможливо, суд тлумачить їх на користь обвинуваченого.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати розподіляються у разі ухвалення обвинувального вироку.

Оскільки відносно ОСОБА_6 ухвалюється виправдувальний вирок, судові витрати на залучення експерта підлягають компенсації за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи що судом встановлена відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 підлягає залишенню без розгляду.

Роз`яснити потерпілому його право, на підставі ст. 1167, 1187 ЦК України, звернутися за захистом своїх прав з позовом в суд в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід на час закінчення розгляду справи судом не обирався.

Врахувати, що речовий доказ у кримінальному провадженні, автомобіль марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні) переданий під розписку власнику, ОСОБА_16 . Інші речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 124,127-129, 368, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів (висновки експертів від 04.09.2018 № 12-1/1459 у розмірі 1430 грн.; від 10.10.2018 № 12-1/1519 у розмірі 1859 грн. та від 27.12.2018 № 12-1/2421 у розмірі 1430 грн., а всього у розмірі 4719 грн.) віднести на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 139 475, 11 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1