Справа № 161/6241/24
Провадження № 1-кп/161/701/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 13 вересня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000280 від 24.03.2024 року, про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із незакінченою вищою освітою, неодруженого, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_11 », раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_9 23 березня 2024 року близько 15.00 год., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході конфлікту, який раптово виник з потерпілим ОСОБА_7 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, у результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна перехідної кайми верхньої та нижньої губи, ранки слизової оболонки нижньої губи, травматичної екстракції, видалення першого зуба зліва та першого зуба справа верхньої щелепи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за ознакою незначної стійкої втрати загальної працездатності до 10%.

Таким чином, ОСОБА_9 інкримінується заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.2 ст.125 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя у відповідь на те, що він образливо висловився в його сторону. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Цивільний позов визнав частково, оскільки вважає суму значно завищеною.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив факт нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин зазначених в обвинувальному акті тілесних ушкоджень. При цьому вказав, що 23.03.2024 близько 15 год. виїхавши на кільце у своїй смузі руху, автомобіль обвинуваченого підрізав його. Відтак, оскільки обвинувачений не вибачився, він вирішив наздогнати його та з`ясувати, чому він порушив правила дорожнього руху. Наздогнавши його, він підійшов до автомобіля та почав пояснювати обвинуваченому, що він не правий, вимагаючи вибачень. Оскільки, останній відмовився вибачатись, він сказав йому, що той нагадує особу нетрадиційної орієнтації, на що обвинувачений наніс йому удар в обличчя та вибив два передніх зуба.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що весною 2024 року до нього приїхав транспортним засобом ОСОБА_9 , який працює найманим працівником у фірмі, де він працює експедитором, та розвозить товар по точках. Вони разом поїхали на базу фірми по АДРЕСА_3 , куди пізніше приїхав потерпілий та почав словесний конфлікт із обвинуваченим, оскільки останній керуючи транспортним засобом його «підрізав» на проїжджій частині дороги в м. Луцьку. Він чув як потерпілий словесно ображав обвинуваченого та бачив, як ОСОБА_9 вдарив один раз рукою в обличчя потерпілого, який впав на землю та піднявшись сів в свій автомобіль і поїхав із місця події. На місці конфлікту він більше нікого не бачив. Потерпілий не наносив обвинуваченому ударів, тільки замахувався невідомим предметом. Під час руху на кільцевому русі, він не помічав, що обвинувачений порушував Правила дорожнього руху та нікого не «підрізав».

Крім цього, винність ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.03.2024 року, згідно якого старшим дізнавачем СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області було прийнято заяву від гр. ОСОБА_7 про нанесення йому тілесних ушкоджень;

- консультативним висновком спеціаліста від 23.03.2024 року, згідно якого у гр. ОСОБА_7 виявлено втрату зубів внаслідок нещасного випадку, видалення чи локального ураження пародонта. Забій м`яких тканин верхньої губи. Травматична екстракція 2 верхніх передніх зубів. Рекомендації: консультація стоматолога.;

- висновком судово-медичної експертизи №190 від 25.03.2024 року, згідно якої гр. ОСОБА_7 отримав наступні ушкодження: садна перехідної кайми верхньої та нижньої губи , ранка слизової оболонки нижньої губи, травматична екстракція /видалення/ 1-го зуба зліва та 1-го зуба справа на верхній щелепі. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо при обставинах та час вказаний обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за ознакою незначної стійкої втрати загальної працездатності на 10 %. Виникнення вищевказаного ушкодження в результаті падіння з висоти власного зросту як з прискоренням та і без нього малоймовірно;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.03.2024 року за участі потерпілого ОСОБА_7 та статистів, в ході якого потерпілий детально відтворив обставини нанесення йому тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду мобільного телефону від 25.03.2024 року, згідно якого на мобільному телефоні належному потерпілому ОСОБА_7 виявлено фотознімок особи, яка наносила йому тілесні ушкодження, а саме обвинувачений ОСОБА_9

- протоколом огляду документа (відеозапису) від 27.03.2024 року, згідно якого на час події, а саме 23.03.2024 року, неподалік місця події виявлені транспортні засоби, якими керували обвинувачений та потерпілий;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2024 року за участі свідка ОСОБА_12 та статистів, в ході якого свідок детально відтворив обставини вчинення кримінального проступку;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.03.2024 року з фото таблицями за участі ОСОБА_7 в ході якого, потерпілий вказав на гр. ОСОБА_9 , як на особу яка йому 15.10 год. 23.03.2024 року нанесла тілесні ушкодження;

Разом з тим, аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями потерпілого та свідка, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в їх сукупності, суд вважає їх такими, що об`єктивно та послідовно підтверджують встановлені судом обставини та винність ОСОБА_9 у скоєнні кримінального проступку. Суд сприймає як належні та достатні докази показання потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 , оскільки їхні покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав та підтвердив обставини вчинення кримінального проступку.

У зазначеному кримінальному провадженні дотримано вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи, що показання обвинуваченого, потерпілого та свідка, дані ними безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановлені даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_9 .

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 своїми умисними протиправними діями, які виразились в заподіянні умисних легких тілесних ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 125 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, вперше вчинив кримінальне правопорушення, має постійне місце реєстрації, проживання та роботи, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем роботи, при цьому потерпілий наполягав на суворому покаранні.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_9 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди із обвинуваченого, а також стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Згідно уточнених позовних вимог, просить стягнути 134 тис. грн. за вартість відновлення функцій травматично втрачених 11 та 21 зубів з урахуванням обов`язкового лікування переднього контуру альвеолярного відростку верхньої щелепи, 100 тис. грн. моральної шкоди, а також 20 тис гривень витрат на правничу допомогу.

Цивільний відповідач (обвинувачений) в судовому засідання цивільний позов визнав частково. Вважає вимоги про стягнення матеріальної шкоди значно завищеними, оскільки згідно довідки щодо обсягу та вартості лікування про відновлення травматично ушкоджених зубів КП «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка», вартість лікування по відновленню двох зубів становить 57037, 00 гривень. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з урахуванням майнового стану обвинуваченого. Окрім того, подав клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 з уточненнями про відшкодування матеріальної, моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Беручи до уваги, вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , суд враховує матеріальний стан відповідача, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, зміни в його повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченого, та оцінює їх в розмірі 10 000 грн., які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 , а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення

Доведеними належними, достовірними і допустимим доказами суд вважає 134000,00 грн витрат потерпілого на відновлення функцій травматично втрачених 11 та 21 зубів з урахуванням обов`язкового лікування переднього контуру альвеолярного відростку верхньої щелепи, адже понесення цих витрат обумовлено саме неправомірними діями обвинуваченого, а також і тому, що такі витрати відповідають фактичним подіям. Необхідність проведення лікування обґрунтовується судом невід`ємним правом потерпілого на відновлення стану свого здоров`я, який існував до нанесення йому тілесних ушкоджень, усунення наслідків отриманих ушкоджень. При цьому необхідність цього лікування доводиться медичною документацією - довідкою «Стоматології Dr. Mir».

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, враховуючи вище викладене, витрати ОСОБА_7 на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. підлягають задоволенню, оскільки ця сума підтверджується доказами надання адвокатських правових послуг у кримінальному провадженні. Витрати на правову допомогу на надану суму є співмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг у суді, з урахуванням критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

Тому, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 20 000 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджено документально.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної, моральної (немайнової) шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, матеріальну шкоду в сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

В решті вимог позову відмовити.

В порядку ст. 120, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1