ЄУН справи: 336/4376/24
Номер провадження: 1-кп/336/929/2024
ВИРОК

іменем України

09 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000697 від 16 лютого 2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Республіки Молдова, громадянина України, має середню освіту, військовослужбовця вч НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Леніна Маловисківського району Кіровоградської області, який має середню освіту, військовослужбовця вч НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 квітня 2022 року, ОСОБА_5 призначено на посаду такелажника такелажного відділення такелажного взводу реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи та направлено до вказаної військової частини для подальшого проходження військової служби, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію», відповідно до чого останній являється військовослужбовцем.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21 квітня 2022 року, ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону та направлено до вказаної військової частини для подальшого проходження військової служби, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію», відповідно до чого останній являється військовослужбовцем

14 березня 2024 року, близько 16 години 00 хвилин, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу проникли до приміщення квартири 12 вказаного будинку, після чого впевнившись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для третіх осіб, здійснили крадіжку двох сталевих панельних радіаторів «MASTAS SOLARIS 11 типу 500х400», вартість яких складає 2407 гривень 50 копійок, що належать ОСОБА_7 , після чого погрузивши вказане майно до автомобіля «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на вказаному транспортному засобі покинули місце пригоди та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 14 березня 2024 року, близько 16 години 30 хвилин, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу проникли до приміщення вказаного будинку, після чого впевнившись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для третіх осіб, здійснили крадіжку крильчастого лічильника для води «NOVATOR ЛК-15Х», вартістю 626 гривень 38 копійок, дриль шуропокрут «Forte DS 400 VR», вартістю 465 гривень 00 копійок та електричну дриль «ИЭ-1035У2 420» вартістю 1416 гривень 67 копійок, що належать ОСОБА_8 , після чого погрузили вказане майно до автомобіля Ford Tranzit реєстраційний номер НОМЕР_2 , однак не вчинили всіх дій які вважали за необхідним для доведення свого злочинного умислу до кінці, оскільки були затримані за вказаною адресою працівниками поліції, внаслідок чого своїми умисним діями спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2508 гривень 05 копійок.

30.04.2024 між прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (з кожним окремо) за участі захисника ОСОБА_6 були укладені угоди про визнання винуватості відповідно до ст.ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодами обвинувачені повністю визнали свою винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

В угоді сторони також узгодили призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 69 КК України, заміни покарання на підставі ст. 58 КК України, та призначення остаточного покарання у виді 2 років обмеження волі для військовослужбовців з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення.

Вказані вид і міра покарання визначені сторонами угоди з врахуванням обставин кримінального провадження, щирого каяття обвинувачених, , активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання обвинуваченими винуватості, відомостей про особи обвинувачених, які раніше не були судимі, брали участь у відсічі збройної агресії рф на території України, позитивно характеризуються командуванням частини, відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченим та захиснику.

Розглядаючи, в порядку встановленому п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не заперечували проти затвердження даної угоди і призначення обвинуваченим узгодженого покарання та інші, передбачені угодою заходи.

Обвинувачені в судовому засіданні (кожен окремо) також просили суд вказану угоду затвердити, пояснювали, що під час укладення угоди діяли добровільно, розуміють свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просили суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дали згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості суд враховує, що злочини, передбачені ч.3 ст.15, ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачені визнали свою винуватість, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими.

В ході судового розгляду встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання вини, характер обвинувачення, щодо якого визнають себе винуватими, цілком розуміють свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

При цьому обидва потерпілих надали прокурору письмову згоду на укладення угоди.

Перевіряючи правильність кваліфікації дії обвинувачених, суд виходить з такого.

08.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Вказаним законом, зокрема, викладено статтю 51 Кодексу про адміністративні правопорушення в новій редакції:

«Стаття 51. Дрібне викрадення чужого майна

Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, -

тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, -

тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, -

тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Слід зауважити, що попередня редакція ст. 51 КУпАП мала чітке визначення дрібного викрадення чужого майна: «Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян».

Натепер редакція ст. 51 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення крадіжки майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як кваліфікований склад крадіжки вказана норма визначає повторність вчинення цього правопорушення (ч. 3 та ч. 4 ст. 51 КУпАП).

Водночас Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX внесення до Кримінального кодексу не вносилися.

Стаття 185 КК України встановлює відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, може бути кваліфікованим (особливо кваліфікованим):

-ч. 2 ст. 185 КК України - крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб;

-ч. 3 ст. 185 КК України - крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому;

-ч. 4 ст. 185 - крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану;

-ч. 5 ст. 185 КК України - крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах або організованою групою.

Враховуючи, що ст. 51 КУпАП зазнала вищезгаданих змін, крадіжка, що вчинена без обтяжуючих обставин, або вчинена повторно, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є адміністративним правопорушенням, і дії винної особи в такому разі не можуть бути кваліфіковані за ч. 1 або за ч. 2 ст. 185 КК України відповідно.

Втім ст. 51 КУпАП не передбачено інших кваліфікованих складів крадіжки, таких як вчинення правопорушення за попередньої змовою групою осіб, або поєднане з проникненням в житло, інше приміщення чи сховище, чи вчинене організованою групою.

Зокрема, додатковим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є право людини на недоторканність житла та іншого володіння.

Судом проаналізовано зміст пояснювальної записки до законопроекту до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (реєстр. № 11068).

Вказуючи на необхідність забезпечення більш ефективного, справедливого застосування покарання за фактами дрібних крадіжок, автори законопроекту покликаються на вироки у справах №303/123/23, № 199/6085/23, № 569/3055/23 як приклади неспівмірного покарання, тобто такого, яке не відповідає ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення.

Вказаними вироками осіб засуджено за вчинення крадіжки (замаху на крадіжку) шляхом вільного доступу, за кваліфікуючою ознакою повторності або без такої, тобто за відсутності інших кваліфікуючих ознак, що свідчать про додаткову суспільну небезпеку правопорушень.

З усього вищевказаного випливає, що дії винних осіб, які вчинили відкрите викрадення чужого майна за попередньої змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, а це ж саме діяння вчинене в умовах воєнного стану - за ч. 4 ст. 185 КК України.

За наведеного, дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають кваліфікації саме:

-за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану;

-ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений за попередньою змовою групою, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Також суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним, що характеризують особи обвинувачених, які раніше не були судимі, не обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебувають, позитивно характеризуються за місцем проходженням військової служби та за місцем постійного мешкання, мають заохочення, дисциплінарні стягнення на них не накладалися.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим, суд визнає визнання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь у відсічі збройної агресії рф на території України.

Відповідно до ч. 1. ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості і вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7, щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК України. Застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Тому саме такий принцип суд застосовує при призначення більш м`якого покарання - за кожний злочин окремо.

Відповідно до положень ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

За частиною 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена остаточна міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст. 65 КК України, а тому вважає за можливе затвердити угоду із призначенням обвинуваченим остаточного покарання, що визначено сторонами угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальній витрати відсутні, запобіжний захід не обирався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2024 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2024 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави.

Під час відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців засуджені не можу бути підвищені за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Речові докази:

-електро-дриль в корпусі помаранчевого кольору, дриль-шуруповерт « Forte », водяний лічильник «Novator», які зберігаються у камері зберігання доказів Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, номер книги обліку речових доказів № 63, порядковий № 264, повернути потерпілому ОСОБА_8 ;

-автомобіль «FORD TRANZIT», фургон малотоннажний В, номер шасі НОМЕР_3 , 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , передати власнику ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1