САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4786/24
1-в/206/260/24
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Самарського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника заявника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2024 року до суду надійшло подання фахівця Самарського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з начальником відділу ОСОБА_7 , відносно ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону, мотивоване тим, що на виконанні Самарського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області перебуває вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно засудженого ОСОБА_3 від 17.04.2024 року. Законом України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор в судовому засіданні подання підтримав.

Представник заявника ОСОБА_8 в судовому засіданні подання підтримала.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити подання з огляду на наступні підстави.

Судом встановлено, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2024 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» №3886-IX від 18.07.2024 року відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

У зв`язку зі змінами внесеними до ст.51 КУпАП Законом України №3886-1Х від 18.07.2024 року, після 09.08.2024 року, дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Відповідно кримінальна відповідальність за ст.185 КК України настає у випадку, якщо вартість викраденого майна більше двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст.185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

За частиною 2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

На переконання суду, внесення вищевикладених змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Приймаючи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище засудженої особи.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1. ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_3 вчинив у 2024 році.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024» прожитковий мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 гривні, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514 гривні на 2024 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст.51 КУпАП) становить 3028 гривні.

Як вбачається з вироку ОСОБА_3 викрав майно, загальна вартість якого складає 495 гривень, тобто не перевищує 3028 грн.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_3 майна становила 495,00 грн., тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-ІХ та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання за даним вироком на підставі ч.2 ст.74 КК України.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.2, 7, 9, 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України № 3886-ІХ, суд -

УХВАЛИВ:

Подання Самарського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2024 року за ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів.

Суддя ОСОБА_1