Справа № 367/8472/21
Провадження по справі № 1-кп/367/266/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001610 від 11.08.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мануільське Теофіпольського р-ну Хмельницької обл., громадянина України, одруженого, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 10.08.2021 року, приблизно о 19 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL-VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Богдана Хмельницького, в районі будинку АДРЕСА_2 , в смузі для руху в бік центру смт. Гостомель, в порушення п. 10.1 ПДР України, згідно з яким « перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.4 ПДР України, згідно з яким «водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам», проявляючи злочинну самовпевненість, не переконавшись в безпечності свого маневру зміни напрямку руху, здійснюючи маневр повороту ліворуч виїхавши в смугу для руху в зустрічному напрямку в бік с. Блиставиця, не надавши перевагу в русі мотоциклу марки «YІNXIANG-YX150», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, скоїв зіткнення правою задньою боковою частиною автомобіля марки «OPEL-VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною мотоциклу марки «YINXIANG-YX150», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в дистальній третині, відкритого перелому правого надколінника, відкритого переломо-вивиху 1 та 2 дистальної фаланги пальців правої стопи, а також крайовий перелом медіальної клиновидної кістки правої стопи. Описані ушкодження утворилися від дії тупого/их предмету/ів по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним в постанові, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів та відновлення функції необхідний термін більше 21-го дня. Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав в повному обсязі та надав суду показання, які за своїм змістом повністю відповідають встановленим судом обставинам справи, зазначених у вироку суду. Просив суд, суворо не карати. Також, обвинувачений зазначив, що він добровільно відшкодував потерпілому завдану моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального злочину, який відноситься, відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України, до необережних нетяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується добре, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до правил призначення покарання закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так, судом встановлено, що датою вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є 10.08.2021 року.

Судом не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання трирічного строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Таким чином, враховуючи, що на час ухвалення вироку, минуло більше трьох років з дня вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення останнього від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у відповідності до положень ст. 49 КК України.

Крім того, при вирішенні цивільного позову потерпілого до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся із позовом до обвинуваченого ОСОБА_5 та Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, просив стягнути з страхової компанії 64 464 гривні 80 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, 183 162 гривні 21 копійка на відшкодування неотриманого доходу за час втрати працездатності, 3 223 гривні 24 копійки моральної шкоди та 73 397 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Також просив стягнути на його користь з обвинуваченого 248976 гривень 76 копійок в рахунок моральної шкоди.

19.01.2022 року від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він вважав, що оскільки ним було застраховано його цивільно-правову відповідальність у Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» то саме страховою компанією повинна відшкодована бути завдана потерпілому шкода. При цьому зазначив ,що він може нести відповідальність тільки в тій частині, яка не буде відшкодована страховою компанією. Також вважав, що заявлена моральна шкода потерпілим є завищеною та необґрунтованою.

03.08.2023р. до суду надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» на позовну заяву потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, згідно якого відповідач зазначив, що був позбавлений відшкодувати спричинену потерпілому шкоду через те, що останнім не було надано судового рішення щодо спірної дорожньо-транспортної пригоди, яким встановлено провину обвинуваченого цивільна-процесуальна відповідальність якого була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом серії НОМЕР_3 . Також, відповідач зазначив ,що розмір страхової виплати по полісу на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 гривень. Договір обов`язкового страхування передбачає франшизу у розмірі 2600 гривень. Матеріальна шкода за заявою власника транспортного засобу ОСОБА_7 була визначена в розмірі 8300 гривень з врахуванням розміру франшизи та залишкової вартості належного потерпілому транспортного засобу «YINXIANG-YX150», р.н. НОМЕР_2 . Однак на даний час рішення про виплату не прийнято, оскільки справа розглядається в суді. Крім того, відповідач зазначив, що зважаючи на те, що позивачу ОСОБА_6 було виплачено у період тимчасової непрацездатності 100% його доходу(заробітної плати) у розмірі 128 349 гривень 28 копійок та за вірним розрахунком таке відшкодування за період не працездатності могло складати 124 355 гривень 92 копійки то такі позовні вимоги не підлягають до задоволення. Щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого представник відповідача зазначив, що за наданими потерпілим документальним відомостям ними було попередньо визначено розрахунок понесених ним витрат на лікування у сумі 21 945 гривень, однак оскільки у страхової компанії відсутні всі документально підтверджені відомості про витрати на лікування потерпілого та відсутній вирок суду у відповідача відсутні правові підстави для здійснення виплати. Також суму моральної шкоди у розмірі 3223, 24 гривні вважали необгрунтованою, оскільки вона може складати лише 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяної здоров`ю, що за попереднім розрахунком відповідача може складати (21 945 гривень*5%=1097,25 гривень). Також представник відповідача заперечував щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу та вважав їх неспівмірними із складністю даної справи та не доведеними.

11.12.2023р. представником потерпілого подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме позивач просив стягнути з страхової компанії Товаристві з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» 64 464 гривні 80 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, 183 162 гривні 21 копійка на відшкодування неотриманого доходу за час втрати працездатності, 3 223 гривні 24 копійки моральної шкоди. Також просив стягнути на його користь з обвинуваченого 100 000 гривень в рахунок моральної шкоди.

11.12.2023р. обвинувачений ОСОБА_5 подав суду заяву про визнання позовних вимог про стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.12.2023р. провадження у цивільному позові ОСОБА_6 до Товаристві з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 73397 гривень було закрито.

29.07.2024р. представник потерпілого надала суду розписку від 27.09.2023р. згідно якої моральна шкода обвинуваченим ОСОБА_5 в розмірі 100000 гривень була виплачена в повному обсязі.

08.08.2024р. представником відповідача Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» було подано додаткові пояснення у яких вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 ..

При вирішенні цивільного позову потерпілого про відшкодування шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127, ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (частина перша статті 128 КПК України).

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVрішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

У цій справі факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлені у межах кримінального провадження за статтею 286 КК України. Тобто в цій конкретній справі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджало останньому з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Отже, наведене дає підстави зробити висновок, що звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Пунктом 9.4 статті 9 Закону № 1961-IV встановлено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 застрахував відповідальність транспортного засобу д.н. НОМЕР_1 ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом серії НОМЕР_3 . Розмір страхової виплати по полюсу на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 гривень, що було визнано відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» у наданому письмову відзиві.

Завірена копія страхового полісу серії АТ1610944 сторонами суду не надана.

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В судовому засіданні судом досліджено надані представником потерпілого медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 та оригінали платіжних корінців на придбання медичних препаратів на лікування потерпілого.

Згідно із ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до стаття 24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілим надано документальне підтвердження на придбання у період з 10.08.2021р. по листопад 2021р. медичних препаратів, медичних послуг та медичного обладнання на суму 59852 гривень 40 копійок, які підлягають стягненню з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант».

Разом із тим, суд вважає, що надані потерпілим копії розписок додаток до договору оренди від 01.09.202021, 27.10.2021р. на суму 3652 гривні є недопустими доказами, оскільки вказані розписки не мають жодних реквізитів документу та сам договір оренди додатком якого вони являються суду позивачем не надано, а отже в цій частині позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Відповідно до статті 25 Закону № 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Судом встановлено, що потерпілий на момент ДТП працював в ДП «Антонов» на посаді слюсаря-складальника літальних апаратів.

Тлумачення статей 22, 23, 25 Закону № 1961-IV дає можливість зробити висновок, що потерпілий ОСОБА_6 , будучи працівником, який працює за трудовим договором, має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у вигляді неотриманого доходу - неотриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства про працю.

На підставі наданих листів непрацездатності ОСОБА_6 через дорожньо-транспортну пригоду перебував на лікуванні у період з 10.08.2021 по 06.09.2021р., з 06.09.2021 по 18.12.2021р., та з 23.12.2021р.по 20.01.2022р..

За вказаний період непрацездатності згідно наданих ДП «Антонов» довідок ОСОБА_6 була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності у розмірі 120 847, 38 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 в наслідок ДТП, перебував на лікарняному 160 календарних днів з яких 109 робочих днів. Відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату за серпень 2021р., надану ДП «Антонов», середньоденна заробітна плата ОСОБА_6 складала 1140, 88 грн. Отже для розрахунку неотриманої середньої заробітної плати слід виходити із такої формули 1140,88*109= 124355,92 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 120847,38 грн, оскільки, шляхом виплати соціальної допомоги по тимчасовій непрацездатності частково компенсується втрачений заробіток у період тимчасової непрацездатності, тому відшкодуванню за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу підлягає невідшкодована шкода, пов`язана з тимчасовою втратою позивачем працездатності, у розмірі 3508, 54 гривні (124355,92 грн.-120847,38 грн. = 3508,54 грн.).

Доводи представника цивільного позивача про те, що виплата соціальної допомоги по тимчасовій непрацездатності не повинна враховуватись при вирішенні питання щодо відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у порядку статті 25 Закону, є безпідставними, оскільки шляхом виплати вказаного виду соціальної допомоги працівнику компенсується заробіток (дохід), втрачений у період тимчасової непрацездатності.

При цьому Верховний Суд в своїй Постанові від 06.05.2020р. у справі №462/173/19 зазначив, що згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» та статтею 988 ЦК України страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності не може перевищувати розміру прямого збитку, тобто не покритого іншим видом страхування, якого зазнав страхувальник, а тому не може бути подвійного страхування. Позивач отримав соціальну допомогу по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У зв`язку із цим доводи представника потерпілого про те, що отримання соціальної допомоги не є відшкодування завданої шкоди здоров`ю при ДТП є безпідставним, не узгоджуються з положеннями статей 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначається шкода, яка відшкодовується, а отже в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Судом визначається шкода, заподіяна здоров`ю потерпілого із розрахунку складання суми шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, яка визначена судом у розмірі - 59852 гривень 40 копійок та суми шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, яка визначена судом у розмірі - 3508,54 гривень; що складає 63360 гривень 94 копійки. Отже, суд прийшов до висновку, що в рахунок стягнення моральної шкоди з Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» підлягає 5 відсотків цієї страхової виплати, а саме 3168 гривень 00 копійок.

Позивач також пред`явив позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, однак в судовому засіданні встановлено, що вказана шкода була виплачена обвинуваченим добровільно, зважаючи на вказану обставину суд відмовляє в задоволенні вимог в цій частині.

Також, в судовому засіданні представник потерпілого зазначила, що витрати на правову допомогу потерпілому були компенсовані обвинуваченим, а тому вони не підлягають стягенню з обвинуваченого.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд не застосовує.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 131, 369-372 КПК України, ЦК України, ЦПК України, КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 63360 (шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень 94 копійки.

Стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 3168 (три тисячі сто шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення експертиз: № СЕ-19/111-21/39360-ІТ від 26.08.2021 року в розмірі 1716,20 гривень; № СЕ-19/111-21/39363-ІТ від 26.08.2021 року в розмірі 1716,20 гривень; № СЕ-19/111-21/39372-ІТ від 06.10.2021 року в розмірі 1372,90 гривень; СЕ-19/111-21/47808-ІТ від 12.10.2021 року в розмірі 1716,20 гривень, а разом в сумі 6521 (шість тисяч п`ятсот двадцять одна) гривень 50 копійок.

Речовий доказ по кримінальному провадженню мотоцикл марки «YINXIANG YX150-10 CORRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки «OPEL-VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власникам.

Вирок суду першої інстанції, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1