Справа № 734/1670/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/676/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 07 вересня 2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжних заходів щодо обвинувачених та ухвалено продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 17 серпня 2024 року включно та відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 , не погодившись із рішенням суду, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_6 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації (прописки) та проживання, стосовно останнього відсутня будь-яка негативна інформація щодо порушення ним кримінального закону протягом всього життя, наявність позитивних характеристик. Вказує, що ОСОБА_10 неодноразово звертався до слідчого, суду через адміністрацію слідчого ізолятора надати йому можливість піти на військову службу та захищати інтереси нашої держави. Також, звертає увагу, що обвинувачений переніс вже три мікроінсульти, документи про які, було надано раніше.

Ухвала суду щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Прокурором та захисником до початку судового засідання були подані заяви, у яких вони просять розгляд справи проводити за їх відсутності у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 року відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Такий запобіжний захід неодноразово продовжувався як під час досудового розслідування, так і в суді.

Такий запобіжний захід було продовжено ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 червня 2024 року.

На даний час кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії розгляду, докази судом ще не досліджувались.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не враховано, зокрема, характеризуючих даних, то вказані доводи не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

При цьому, судом першої інстанції було надано належну увагу доводам сторони захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_6 висловлено готовність сприяти можливими способами забезпеченню повної, своєчасної та необхідної медичної допомоги у межах повноважень суду з урахуванням покладеного законом обов`язку з даного приводу на адміністрацію місця попереднього ув`язнення. Та з огляду на відсутність об`єктивних даних про необхідність надання йому спеціалізованої медичної допомоги поза межами медичної частини СІЗО, що б унеможливлювало утримання його під вартою, дійшов цілком обґрунтованого рішення, що така вимога не може стати підставою для зміни запобіжного заходу.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики неналежної поведінки обвинувачених не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені стороною захисту доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, ні дані про особу винних, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, їх суспільної небезпечності для інших осіб, активної ролі обвинуваченого у його вчиненні, факту того, що кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії розгляду, докази судом не досліджувалися, свідки не допитувалися, даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченомуОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4