ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/2139/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 28, 438 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 08 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф новосибірської області чановського району, с. чани, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця збройних сил рф, який проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді гранатометник гаубично-артилерійського дивізіону у воєнному званні рядовий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України з призначенням покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , обраний на стадії досудового розслідування, у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця рф республіки Дагестан Дербентського району с. Сабнова, громадянина рф, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номер розрахунку гаубично-артилерійського дивізіону у воєнному званні рядовий, місце знаходження якого на даний час не встановлено,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України з призначенням покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , обраний на стадії досудового розслідування, у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін;

Цивільний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Згідно з ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до ст. 33 вказаної Конвенції пограбування забороняються.

У березні 2022 року збройні сили та інші військові формування РФ незаконно окупували територію міста Ізюм Харківської області. Маючи повний контроль над населеним пунктом, військовослужбовці збройних сил РФ переконались, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікті та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів, а також що на території міста та поза його межами не розміщені військові об`єкти та підрозділи Збройних Сил України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, у подальшому продовжено дію.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права (ч. 1 ст. 1 Закону №1207-VII).

Таким чином, військовослужбовці збройних сил РФ, які контролювали територію міста Ізюм Харківської області, були обізнані та повинні були дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, а керівництво частин, які окупували населені пункти, зобов`язані забезпечити дотримання норм міжнародного гуманітарного права їхніми підлеглими.

Громадянин РФ ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 07.04.2023 перебував на території тимчасово окупованої території м. Ізюм, Харківської області, проходив військову службу за контрактом у збройних сил РФ у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номер розрахунку гранатометник гаубично-артилерійського дивізіону.

Приблизно 25 квітня 2022 року о другій половині дня, більш точну дату та час в ході судового розгляду встановити не видалось можливим, ОСОБА_9 , перебуваючи на території окупованого збройними силами РФ АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що цивільні особи громадяни України, які перебувають на тимчасово окупованій території Харківської області та належне їм майно, знаходяться під захистом міжнародного гуманітарного права, умисно нехтуючи нормами зазначеного права, зокрема вимогами статті 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року щодо привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином, порушуючи інші закони та звичаї війни вступив у злочинну змову з військовослужбовцями збройних сил РФ, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходив військову службу за контрактом у збройних силах РФ у військовій частині НОМЕР_1 та іншими не встановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, направлену на таємне викрадення чужого майна з проникненням у інше приміщення (крадіжку), вчинену в особливо великих розмірах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше приміщення, в особливо великих розмірах, діючи умисно, ОСОБА_9 за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 та іншими не встановленими під час судового розгляду військовослужбовцями збройних сил РФ, скориставшись тим, що приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_3 пошкоджено, внаслідок обстрілів військовослужбовцями РФ, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, незаконно проникли до магазину «Золотий Вік» по АДРЕСА_3 , де у приміщенні магазину побачили сейф в якому знаходились ювелірні вироби, що належать фізичній особі підприємцю ОСОБА_10 , та реалізуючи свій злочинний умисел направлений на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме вимог статті 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, винесли з приміщення магазину сейф із золотими прикрасами, таким чином здійснили таємне викрадення зазначеного сейфу із золотими прикрасами, спричинивши фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 715879,00 гривень (сімсот п`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять грн. 00 коп.), та на суму 7358409,00 гривень (сім мільйонів триста п`ятдесят вісім тисяч чотириста дев`ять грн. 00 коп.), на загальну суму 8074288,00 гривень ( вісім мільйонів сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят вісім гривень).

Викраденим майном, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 військовослужбовці збройних сил РФ ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , та інші не встановлені під час судового розгляду військовослужбовці збройних сил РФ розпорядилися на власний розсуд.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_9 інкриміновано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: інше порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Громадянин РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 07.04.2023 перебував на території тимчасово окупованої території м. Ізюм, Харківської області, проходив військову службу за контрактом у збройних сил РФ у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номер розрахунку гаубично-артилерійського дивізіону безпосередньо приймав участь у бойових діях проти підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань України, вчинив злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку за наступних обставин.

25 квітня 2022 року о другій половині дня, більш точну дату та час в ході судового розгляду встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи на території окупованого збройними силами РФ АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що цивільні особи громадяни України, які перебувають на тимчасово окупованій території Харківської області та належне їм майно, знаходяться під захистом міжнародного гуманітарного права, умисно нехтуючи нормами зазначеного права, зокрема вимогами статті 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року щодо привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином, порушуючи інші закони та звичаї війни вступив у злочинну змову з військовослужбовцями збройних сил РФ, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу за контрактом у збройних силах РФ у військовій частині НОМЕР_1 та іншими не встановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, направлену на таємне викрадення чужого майна з проникненням у інше приміщення (крадіжку), вчинену в особливо великих розмірах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше приміщення, в особливо великих розмірах, діючи умисно, ОСОБА_7 за попередньою змовою у групі з ОСОБА_9 та іншими не встановленими під час судового розгляду військовослужбовцями збройних сил РФ, скориставшись тим, що приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_3 пошкоджено, внаслідок обстрілів військовослужбовцями РФ, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, незаконно проникли до магазину «Золотий Вік» по АДРЕСА_3 , де у приміщенні магазину побачили сейф в якому знаходились ювелірні вироби, що належать фізичній особі підприємцю ОСОБА_10 та реалізуючи свій злочинний умисел направлений на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме вимог статті 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, винесли з приміщення магазину сейф із золотими прикрасами, таким чином здійснили таємне викрадення зазначеного сейфу із золотими прикрасами, спричинивши фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 715879,00 гривень (сімсот п`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять грн. 00 коп.), та на суму 7358409,00 гривень (сім мільйонів триста п`ятдесят вісім тисяч чотириста дев`ять грн. 00 коп.), на загальну суму 8074288,00 гривень ( вісім мільйонів сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят вісім гривень).

Викраденим майном, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 військовослужбовці збройних сил РФ ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та інші не встановлені під час судового розгляду військовослужбовці збройних сил РФ розпорядилися на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: інше порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 08 2024 року та про закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази того, що саме ОСОБА_7 викрав ювелірні вироби у ФОП ОСОБА_10 .

Так, захисник зазначила, що в судовому засіданні суду першої інстанції допитані свідки вказали, що бачили військовослужбовців, які несли сейф з приміщення магазину до автомобіля, але що конкретно знаходилось у сейфі вони не бачили.

Отже, вважає, що судом першої інстанції достеменно не встановлено, які речі знаходились у сейфі, (можливо там були документи або інші речі), а стороною обвинувачення не доведено, що у сейфі знаходились ювелірні вироби.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги та просила про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження Судовий розгляд кримінального провадження здійснено за відсутності обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (in absentia), обвинувачені показань суду не надавали, жодних клопотань та/або заяв від них на адресу суду не надходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисників, які були забезпечені державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях: адвоката ОСОБА_11 (доручення № 027-270004611 від 23 06 2023 року), який був захисником на стадії досудового розслідування, та під час судового розгляду та ОСОБА_8 (доручення № 027-270004610 від 23 06 2023 року), яка була захисником на стадії досудового розслідування та судового провадження і обізнані з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 вказане кримінальне провадження було призначено до судового розгляду та було постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1ст. 438 КК України.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи ж апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності події кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 через відсутність доказів того, що саме ОСОБА_7 викрав ювелірні вироби у ФОП ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

протоколом огляду місця події від 01 03 2023, яким встановлено, що безпосереднім місцем вчинення кримінального правопорушення є відкрита ділянка місцевості а Харківській області, м. Ізюм, вул. Гагаріна, де розташована споруда магазину «Золотий Вік». До протоколу долучені фотознімки, які досліджені у судовому засіданні;

поясненнями від 30 квітня 2024 року, за підписом ОСОБА_7 , які були визнані речовими доказами, та вилучені під час огляду приміщення за адресою АДРЕСА_3 , де знаходилась « воєнна поліція м. Ізюм», в яких зазначено за яких обставин у ОСОБА_7 були знайдені прикраси. Також до матеріалів справи прокурором доданий переклад цих пояснень;

поясненнями від 30 квітня 2024 року, за підписом ОСОБА_12 , які були визнані речовими доказами, та вилучені під час огляду приміщення за адресою АДРЕСА_3 , де знаходилась « воєнна поліція м. Ізюм», в яких вказано за яких обставин нього були знайдені прикраси. Також до матеріалів справи прокурором доданий переклад цих пояснень;

постановою про визнання предметів речовими доказами від 28 лютого 2023 року, яким пояснення ОСОБА_7 від 30.04.2024, ОСОБА_9 від 30.04.2024, ОСОБА_13 від 30.04.2024 визнано речовими доказами;

дорученням № 18-4780-23 від 24.01.2023 про проведення слідчих (розшукових) дій та повідомленням щодо виконання доручення вказаного доручення, яким встановлено причетних до крадіжки майна належного магазину «Золотий Вік» та зібрано досьє з оперативною інформацією причетних військовослужбовців НОМЕР_2 ;

досьє на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

досьє на ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

протоколом пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2023, в якому ОСОБА_14 вказав, що бачив особу, на фотознімку № 1 в кінці квітня 2022 року, коли вони витягали предмет схожий на сейф з магазину «Золотий Вік». Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 на фотознімку № 1 зображений ОСОБА_9 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;

пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

протоколом пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2023, в якому ОСОБА_15 вказав, що бачив особу, на фотознімку № 1 в кінці квітня 2022 року, коли вони витягали предмет схожий на сейф з магазину «Золотий Вік». Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 на фотознімку № 1 зображений ОСОБА_9 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;

пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

протоколом пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2023, в якому ОСОБА_16 вказала, що бачила особу, на фотознімку № 1 в кінці квітня 2022 року вони перебували біля магазину «Золотий Вік», вони витягали предмет схожий на сейф з магазину. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 на фотознімку № 1 зображений ОСОБА_9 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;

пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

протоколом пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2023, в якому ОСОБА_14 вказав, що бачив особу, на фотознімку № 2 в кінці квітня 2022 року, коли вони витягали предмет схожий на сейф з магазину «Золотий Вік». Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_7 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;

пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

протоколом пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2023, в якому ОСОБА_16 вказала, що бачила особу, на фотознімку № 2 в кінці квітня 2022 року вони перебували біля магазину «Золотий Вік», вони витягали предмет схожий на сейф з магазину. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_7 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;

пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

протоколом пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2023, в якому ОСОБА_15 вказав, що бачив особу, на фотознімку № 2 в кінці квітня 2022 року, коли вони витягали предмет схожий на сейф з магазину «Золотий Вік». Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_7 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;

пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

висновком експерта № 362М від 06.04.2023, в якому ринкова вартість ювелірних виробів, зазначених в постанові про призначення експертизи, станом на квітень 2022 складала 715 879,00 гривень;

висновком експерта № 456М від 06.04.2023, в якому ринкова вартість ювелірних виробів, зазначених в постанові про призначення експертизи, станом на квітень 2022 складала 7 358 409,00 гривень, ринкова вартість сейфу складала 16 500.00 гривень;

копією ухвали Київського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави;

копією ухвали Київського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року, якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави;

копією ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2023 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування по кримінальному провадження № № 0000013 від 16.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 ;

копією ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2023 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування по кримінальному провадження № № 0000013 від 16.01.2023 за підозрою ОСОБА_9 ;

показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що станом на кінець квітня 2022 року місто Ізюм Харківської області перебувало під окупацією. Вона, як мешканка міста Ізюм, повинна була постійно навідуватися за адресою свого домоволодіння, так як боялася пограбування свого житла, а не перебувала вона у своєму житлі, бо ховалася у бомбосховищі. Також вона навідувалася, щоб подивитися цілість майна своїх родичів, які виїхали з міста Ізюм Харківської області. 25 квітня 2022 року в обідню годину, вона йшла вулицею біля магазина «Золотий Вік» у місті Ізюм Харківської області, і побачила, що троє військових у військовій формі РФ виносять зі зруйнованого магазину великий сейф. Вказаний сейф вони грузили на легковий автомобіль. Коли військові РФ побачили її, то підійшли до неї, та перевірили документи. Військові були з відкритими обличчями, озброєні, у формі військових РФ. Обличчя вона добре запам`ятала. Виносили з магазину в той час, тільки сейф, інших речей вона не бачила, погрузили вказаний сейф на автомобіль, та поїхали. Про вміст сейфу свідок не повідомила, так як зазначила, що не бачила, що в сейфі знаходиться;

показаннями свідка ОСОБА_18 , який також повідомив, що він 25 квітня 2022 року перебував на вулиці біля торгового майданчику в м. Ізюм, де знаходився магазин «Золотий Вік», там він побачив військових РФ, які виносили з розбитого магазину сейф, потім завантажили його у машину та вивезли вказаний сейф. Також вказані військовослужбовці перевіряли й у нього документи, потім сказали, щоб він не знаходився на вулиці та йшов додому. Свідок зазначив, що військові були солдатами РФ, озброєні з відкритими обличчями. Один з них був слов`янського типу, інший не слов`янського типу. На формі мали російський прапор;

показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що він 25 квітня 2022 року в обідню годину йшов перевіряти своє житло в АДРЕСА_3 , біля магазину «Золотий вік» він побачив, як грабують цей магазин троє військових РФ, які з розбитих дверей вказаного магазину виносили сейф. Далі вказаний сейф вони загрузили до машини та вивезли. Перед цим вони підходили до свідка та перевіряли його документи. Під час цього свідок чув, як військові РФ між собою розмовляли про необхідність відвезти вказаний сейф до гаражу до місцевого жителя, щоб він допоміг відкрити замок вказаного сейфу. Обличчя військових були відкриті, він їх бачив та описав, як двох слов`янської зовнішності, а одного як кавказця.

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, колегія суддів не вбачає.

При перевірці вироку суду першої інстанції, колегією суддів встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: інше порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції обґрунтував безпосередньо дослідженими доказами в судовому засіданні, які перевірені апеляційною інстанцією, та яким надана належна юридична оцінка.

Так, в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого посилається на те, що судом першої інстанції достеменно не встановлено, які речі знаходились у сейфі, винесеному з приміщення магазину ОСОБА_7 , а стороною обвинувачення не доведено, що у сейфі знаходились ювелірні вироби.

Проте, колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів захисника, вважаючи їх надуманими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, дійсно, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , вказуючи на ОСОБА_7 та на ОСОБА_9 , як на осіб, які винесли з магазину «Золотий Вік» сейф, вказали про те, що вміст сейфу вони не бачили.

Проте, матеріали кримінального провадження містять особисті пояснення у тому числі ОСОБА_7 від 30 04 2022 року, які були визнані речовим доказом та вилучені під час огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходилась «Воєнна поліція м. Ізюм», в яких обвинувачений ОСОБА_7 детально відтворює події, що відбулися 25-26 квітня 2022 року, а саме зазначив, що він разом із ОСОБА_19 і ОСОБА_12 знайшли в магазині «Золотий вік» сейф, який вилучили та привезли до автомайстерні. В автомайстерні вказаний сейф було демонтовано та виявлено ювелірні вироби, які останні привласнили собі. Вказує, що через нетривалий проміжок часу його затримали військовослужбовці росгвардії та під час особистого огляду в одязі виявили присвоєні ювелірні вироби (т.2 а.с. 13-14).

Колегія суддів констатує, що усі вказані апелянтом доводи щодо спростування винуватості ОСОБА_7 , були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції, а усі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, захисником не вказано.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Решта ж доводів апеляційної скарги є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

З огляду на викладене, вимога апелянта про скасування вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 08 2024 року та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 не має правового підґрунтя у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 08 2024 року по справі щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4