справа № 208/2334/24
№ провадження 1-кп/208/369/24
ВИРОК

Іменем України

12 серпня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої, адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0000254 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянки України, освіта середньо-технічна, працює охоронцем в Кам`янському коледжі фізичного виховання, не заміжня, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, та обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_6 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_7 , за письмовою згодою потерпілої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні Кам`янської окружної прокуратури, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. І.Ясюковича 2, укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Приблизно об 11.00 годині 24.02.2024 року, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 , перебувала у приміщенні домоволодіння АДРЕСА_1 .

Виявивши у лівій кишені кофти ОСОБА_9 мобільний телефон, ОСОБА_10 реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, з метою придушення волі потерпілої до спротиву протиправним діям, підійшла до останньої спереду та нанесла не менше шести ударів долонями по голові та обличчю, внаслідок чого ОСОБА_9 впала на диван.

Спричинивши ОСОБА_9 зазначеними діями фізичного болю, тобто вчинивши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_10 скориставшись безпорадним станом останньої, рукою вихопила з лівої кишені кофти ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung А01», вартість якого складає 1 383 гривні 75 копійок, який перебував в чохлі фіолетового кольору, по типу «книжка», вартістю 73 гривні 75 копійок, після чого залишила місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим майном.

Умисними діями ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_9 заподіяно майнової шкоди на загальну суму 1 457 гривень 50 копійок.

Протиправні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачена під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченою ОСОБА_6 та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченій покарання з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, та відповідно до ст. 75 КК України, зі звільненням її від відбуття покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченій ОСОБА_11 роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

ОСОБА_11 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення; сприяти в забезпеченні виконання завдання кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого судового розгляду обвинувального акту в суді.

Ця угода, суть якої обвинуваченій зрозуміла, укладена нею добровільно і усвідомлено, і у неї було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 зазначила, що суть обвинувачення їй зрозуміла. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених у обвинуваченні, визнає повністю. Угода укладена нею добровільно, з власної волі та без будь-якого примусу.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що погоджується з умовами укладеної угоди про визнання винуватості, в тому числі щодо узгодженої міри покарання. Ніяких претензій до ОСОБА_10 вона не має. Все відшкодовано у повному обсязі. Від цивільного позову до обвинуваченої відмовляється.

З пояснень обвинуваченої наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину за ч.4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

ОСОБА_10 офіційно працевлаштована та виключно позитивно характеризується за місцем роботи. Обвинувачена виключно позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.

У своїй сукупності та відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, зазначені характеризуючи обвинувачену дані, визнаються судом як окрема обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 .

Обставиною, що обтяжуєь покарання ОСОБА_10 , суд вважає, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (потерпіла ОСОБА_9 1941 року народження)

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Вибір форм реалізації кримінальної відповідальності потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Санкція ч.4 ст. 186 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Окрім суспільної небезпечності інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, судом враховується наведені вище характеризуючи дані. Беззастережне щире каяття обвинуваченої та осуд своєї злочинної поведінки, свідчать про її позицію зайняти своє місце в соціумі та недопущення у подальшому проявів анти суспільної поведінки.

Міра покарання встановлюється судом з урахуванням вищезазначених обставин справи, з врахуванням умов угоди про визнання винуватості.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яке є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Зазначені дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченої обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самою ОСОБА_10 , враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення їй покарання в межах санкції ч.4 ст. 186 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого пока¬рання ніж зазначене в цій санкціях, повністю здатне забезпечити її виправлення.

Відповідно до умов укладеної угоди про визнання винуватості та на думку суду, призначення ОСОБА_10 покарання за ч.4 ст. 186 КК України з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, з призначенням остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, зі звільненням її від відбуття призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, встановленням обов`язків передбачених ст. 76 цього Кодексу, є законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченої та попередження вчиненням нового злочину.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 вимогам законодавства, суд дійшов до наступного висновку:

- ОСОБА_6 дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 186 КК України, та вона у ньому винна;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 27.03.2024 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_6 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Потерпіла ОСОБА_4 надала прокурору заяву про згоду на укладення з обвинуваченим угоди про визнання винуватості, яку підтвердила в судовому засіданні. Майнову та моральну шкоду їй відшкодовано. Проти запропонованої угодою міри покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , вона не заперечує.

Від цивільного позову потерпіла сторона відмовляється.

У відповідності зі ст. 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано збитків, має право під час кримінального провадження, проте виключно до суду, пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, наслідком чого є постановлення судом рішення про закриття провадження у справі.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченій, відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених КК України.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченої.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 474,475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 27.03.2024 року на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Кам`янської окружної прокуратури, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. І. Ясюковича, 2, між прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 та притягнутою в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_6 , затвердити.

Визнати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 186 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової товарознавчої експертизи у сумі 250 гривень.

Позовну заяву ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, провадженням закрити, у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог.

Речові докази по справі - мобільний телефон «Samsung А01», ІМЕІ 1. 65204, ІМЕІ 2, НОМЕР_1 , зв`язка ключів в кількості 4 штуки, які знаходяться на відповідному зберіганні у потерпілої ОСОБА_4 , знявши арешт з майна, залишити у власника.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженої ОСОБА_6 , не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору

Суддя ОСОБА_1