Дата документу 14.10.2024 Справа № 335/1430/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1430/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1065/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, офіційно не працевлаштованого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 1 листопада 2024 року включно, із встановленням розміру застави у сумі 90840 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2024 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 1 листопада 2024 року включно, із встановленням розміру застави у сумі 90840 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом не встановлено та вказав, що більш м`який запобіжний захід крім тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 буде недостатнім для забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він фактично перебуває під вартою з 29 грудня 2022 року, він має постійне місце реєстрації, він розкаюється, визнав провину, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою змінити відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та зазначив про те, що хворіє з 2020 року на туберкульоз.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що обвинувачений вже досить тривалий час перебуває під вартою, має постійне місце проживання та ризики у даному кримінальному провадженні відсутні.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала що ризики не зменшились. Ухвалу суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 8 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності та відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також є актуальним, оскільки ОСОБА_7 відомі анкетні дані потерпілих, адже, як випливає із фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, місцем вчинення злочинів є місце проживання потерпілих, у зв`язку із чим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, будучі на волі, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився, вказує те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, а маючи не зняту та не погашену судимість, вчинив дії, за які знову обвинувачується у вчиненні умисних корисливих тяжких злочинів (6 епізодів) через два місяця після звільнення з місць позбавлення волі, за попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Водночас, на переконання колегії суддів, встановлений в оскаржуваній ухвалі, ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на стадії судового провадження, є недоведеним та необґрунтованим.

Таким чином, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи щодо відсутність таких ризиків спростовується вищевикладеним.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого про те, що він має місце реєстрації, розкаюється, визнав провину та сприяв органам досудового розслідування в розкритті злочину, то колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовними підставами для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Щодо доводів про довготривале тримання обвинуваченого під вартою, то слід зазначити, що тримання ОСОБА_7 під вартою обумовлюються об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження, оскільки останньому інкримінується вчинення декілька епізодів тяжких корисливих злочинів, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

З урахуванням вказаного, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Судом першої інстанції розглянуто питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу та встановлено у даному кримінальному провадженні розмір застави у сумі 90840 грн., з чим погоджується і апеляційний суд.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 1 листопада 2024 року включно, із встановленням розміру застави у сумі 90840 грн., залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3