єдиний унікальний номер справи 546/832/24
номер провадження 1-кп/546/113/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000400, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 квітня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дзержинська Донецької області, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого з 2016 року у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , не маючого утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 , не депутата, не інваліда, не військовозобов`язаного, не маючого статусу учасника бойових дій, з 20.05.2024 перебуває у ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23» в порядку виконання вироку Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024, раніше судимого:

- 25.02.2010 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 289 КК України до 2 років обмеження волі, 18.10.2010 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 6 днів;

- 09.10.2014 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 25.07.2016 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 12 днів;

- 15.08.2018 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, 26.05.2022 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 29 днів;

- 20.05.2024 Решетилівським районним судом Полтавської області за ст. 126-1, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання за попереднім вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 15.08.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

У порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», ОСОБА_5 усвідомлюючи свою перевагу у віці та фізичному розвитку, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань, зумовлене певним дискримінаційним ставленням до потерпілої, з метою підтримання панівного становища по відношенню до неї, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, упродовж 2022-2024 років, перебуваючи за місцем спільного проживання однією сім`єю, систематично вчиняв щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство.

Так, упродовж 2022-2023 років ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного проживання однією сім`єю, систематично вчиняв щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 психологічне насильство, що включало застосування насильства, що не спричиняло тілесних ушкоджень, словесні образи, погрози, залякування, та яке призвело до психологічних страждань останньої (на моральному рівні), викликаючи зміни в структурі особистості, в її емоційній сфері (наростання емоційної нестабільності, імпульсивності, емоційної напруги, тривоги та страху), які безпосередньо зумовлені психотравмувальним впливом описаної ситуації. В період часу з 15.12.2022 по 18.08.2023 мали місце 5 документально підтверджених фактів вчинення ОСОБА_5 психологічного насильства стосовно свої співмешканки ОСОБА_4 , за 4 з яких він був протягом року підданий судом адміністративним стягненням за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_5 , в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив фізичне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_4 , із якою вони спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, тобто вичинив кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах.

Так, 21.11.2023 близько 17:00 год ОСОБА_5 , на ґрунті ревнощів та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї вступив в конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_4 та наніс їй тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому ліктьового відростка правої ліктьової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, та садна в ділянці правого ока, на переднє-внутрішній поверхні правого стегна та в ділянці спини кожне окремо, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 122 КК України.

В подальшому, ОСОБА_5 , будучи особою, яка систематично вчиняє відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 правопорушення, пов`язані з домашнім насильством, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та, в тому числі використовуючи звернення ОСОБА_4 до поліції за попередніми фактами вчинення щодо неї домашнього насильства, як привід для обурення та загострення неприязних відносин, в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» умисно в період часу з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, продовжив систематично вчиняти психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 , із якою спільно проживав однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Окрім того, після повернення з експертної установи у вересні 2023 року ОСОБА_4 продовжувала проживати під одним дахом з ОСОБА_5 , який продовжив систематично збиткуватися над нею, постійно ображав словесно, погрожував принижував, залякував, вчиняв дії, спрямовані на обмеження волевиявлення потерпілої шляхом заборони без його супроводу залишати будинок та спілкування з рідними. Вказані обставини викликали у неї постійне відчуття тривожності, внутрішньої напруги, страху перед співмешканцем, почуття стривоженості, неспокою.

Продовжуючи протиправні дії, направлені на вчинення домашнього насильства, 17.04.2024 близько 13 год ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного фактичного проживання в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , на ґрунті побутових непорозумінь та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї вступив в конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_4 , в ході якого у нього виник прямий умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій єдиний кримінально протиправний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 17.04.2024 близько 13 год почав наближатися до ОСОБА_4 , яка з метою захисту вибігла на подвір`я домогосподарства, розташованого за адресою6 АДРЕСА_2 , де він її наздогнав, руками схопив за потилицю та штовхнув на землю, внаслідок чого ОСОБА_4 впала спиною на землю, а ОСОБА_5 сів зверху на її тулуб та руками почав душити за шию, не зважаючи на її намагання звільнитися від захвату його рук, і протримавши так декілька секунд відпустив, залишивши потерпілу в положенні лежачи на землі, та пішов до будинку.

Внаслідок описаних вище протиправних дій співмешканця ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на бокових поверхнях шиї, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 154 від 20.05.2024, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку психолого-психіатричної експертизи № 347 від 19.06.2024, внаслідок систематичного вчинення відносно ОСОБА_4 протиправних дій у неї виявляються клінічні ознаки психічних розладів невротичного рівня - розладів адаптації з тривожно-депресивною, дизсомнічною симптоматикою, що за часом виникнення, фабулою переживань, залежністю інтенсивності хворобливих проявів від психотравмуючого впливу домашнього насильства - знаходяться у причинному зв`язку з вчиненими проти неї ОСОБА_5 протиправними діями.

Ситуації агресивного поводження з боку цивільного чоловіка ОСОБА_5 в стані сп`яніння в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року були для ОСОБА_4 істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: страх за свої життя та здоров`я, тривожні очікування, лякливість, почуття приниженої гідності та образи, обмеженість повноцінного відпочинку, знижений та нестійкий настрій, внаслідок чого вона зазнала психологічних (моральних) страждань.

Таким чином, ОСОБА_5 в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи свою перевагу у віці та фізичному розвитку, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних та фізичних страждань, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, упродовж 2022-2024 років систематично вчиняв щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 психічне та фізичне домашнє насильство.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України, як вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у фактичних сімейних відносинах, що призводить до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині не визнав повністю, відмовився давати покази на підставі ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим та відмову надавати покази, його вина в об`ємі обвинувачення, визнаного судом доведеним, повністю підтверджується показами потерпілої, свідків, та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Потерпіла ОСОБА_4 , у судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_5 вона познайомились та стала разом проживати з 2016 року. Спочатку жили нормально, але з часом між ними почали виникати сварки, відносини погіршились, ОСОБА_7 їй погрожував. У подальшому вони майже в один і той же період часу були засуджені та відбували покарання кожен за свій злочин. Повідомила суду, що була засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України та відбувала покарання у Полтавській виправній колонії № 65, звільнилась 21.05.2022. Під час перебування ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі, відносин з ним не підтримувала, на побачення до нього не їздила, він також на зв`язок з нею не виходив. За час відбування ними покарання не спілкувались між собою приблизно три роки, з 2019 по 2022 роки. Після звільнення з місць позбавлення волі у 2022 році ОСОБА_5 приїхав до неї і вони знову почали проживати разом у її квартирі у АДРЕСА_3 . Спочатку між ними були нормальні відносини, але з часом знову почали погіршуватись, розпочались скандали. Причиною розладу відносин стало те, що ОСОБА_5 почав багато гуляти, а саме зустрічатись з іншими жінками. Зазначила, що ОСОБА_5 завжди використовував політику «кращій спосіб захисту - напад», тому як тільки повертався додому одразу першим вчиняв сварки саме з метою позбавити її можливості висловити невдоволення його поведінкою та звинуватити у зрадах. В ході цих сварок міг застосовувати фізичну силу, часто давав ляпаса, один раз зламав палець на руці. Після цього інценденту до лікарні не зверталась, зверталась у поліцію. За результатами розгляду її звернень поліцією видавались тимчасові обмежувальні приписи, яким ОСОБА_5 забороняли до неї наближатись, дані вимоги останнім виконувались, однак після закінчення терміну дії припису ОСОБА_7 знову до неї повертався. Конфлікти відбувались з різною періодичністю, коли раз на тиждень, а коли і раз на декілька тижнів, до поліції зверталась не після кожного конфлікту. Поліцію викликала зазвичай коли їй наносились тілесні ушкодження, частіше за все бив рукам, в основному бив кулаком в область голови. За медичною допомогою не зверталась, свідомість не втрачала, струсу мозку не було, зазвичай бив так, щоб не залишались синці та садна. Під час сварок окрім застосування фізичної сили ОСОБА_7 виражався на її адресу нецензурною лайкою, чим сильно її ображав та спричиняв душевні хвилювання. Під час проживання мали спільний бюджет, разом вели господарство та займались побутовими справами. Через складнощі у відносинах неодноразово пропонувала розірвати стосунки і припинити спільне проживання, однак ОСОБА_7 не погоджувався, обґрунтовував своє небажання розривати стосунки тим, що він її любить. Оскільки вони разом проживали у її квартирі, то переїхати від нього вона не мала можливості, в той час ОСОБА_7 мав власне житло, але категорично не хотів переїздити. У травні 2023 року вони з сином планували виїздити з Торецька до Полтавської області через загострення військової ситуації у регіоні, переїздити планували удвох з сином, без ОСОБА_7 . В той час будинок ОСОБА_5 через обстріли зазнав значних пошкоджень та став непридатним для проживання. Син запропонував забрати ОСОБА_7 з собою, оскільки останньому ніде було жити. В своїй квартирі вона не могла дозволити йому проживати, оскільки вже було погоджено, що після їх від`їзду в квартиру мають заселитись військові. В результаті цього у травні 2023 року виїхали всі разом у Полтавську область. Її сестра, яка виїхала раніше до Полтавської області, підшукала їм будинок у с. Пасічники, де вони після переїзду продовжили жити разом. Після переїзду спочатку жили нормально, потім відносини погіршились через те, що ОСОБА_7 знову почав зустрічатись з іншими жінками. З її боку підозри були не безпідставними, оскільки все село знало, що ОСОБА_7 гуляє з іншими жінками. ОСОБА_7 знову, щоб не з`ясовувати стосунки, першим розпочинав сварки, ображав її словесно та застосовував фізичну силу. Коли приходив п`яним вона намагалась з ним не спілкуватись, щоб не провокувати, дати йому можливість проспатись, коли просинався вів себе по іншому, не чіпав її. Після переїзду в с. Пасічники в поліцію за допомогою почала звертатись з серпня 2023 року, майже кожен їх конфлікт закінчувався викликом поліції. В поліцію зверталась коли ОСОБА_7 починав завдавати їй фізичних ушкоджень. Зазвичай він давав їй ляпаса, хапав та виривав волосся, після цього боялась волосся розчісувати, бо воно залишалось на розчісці. Велись розмови про те, щоб роз`їхатись, але оскільки йому нікуди було йти жити продовжували далі жити разом. Найбільше боялась того, що ОСОБА_7 буде продовжувати її бити. Зазначила, що у 2017 році ОСОБА_7 так її бив, що вона ходила вся в синцях, «на ній просто не було обличчя». Пізніше навчився так завдавати їй тілесних ушкоджень, щоб не залишалось синців та зовнішніх слідів. З моменту знайомства у 2016 року і на протязі всіх років стосунків ОСОБА_7 систематично завдавав їй тілесних ушкоджень, бив та принижував. На момент початку стосунків та початку спільного життя з ОСОБА_7 її син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був ще неповнолітнім, однак з ними разом не жив, а жив зі своєю тіткою, бо вона не хотіла, щоб син був свідком сварок і такого відношення до неї співмешканця. На момент її звільнення з місць позбавлення волі, син вже був повнолітнім, у 2022 році син став проживати разом з нею та ОСОБА_5 . Син з ОСОБА_7 не конфліктував, але відносини між ними були не дуже приязні, син її боронив і відтягував від неї співмешканця. Всі розмови з приводу окремого проживання ОСОБА_7 ігнорував, до її думки не дослухався, просто розвертався та йшов спати. Після приїзду працівників поліції деякий час її не чіпав, а потім знову продовжував свою поведінку. За виклики працівників поліції її не дорікав, викликати не забороняв, просто деякий час після приїзду працівників поліції її не чіпав. 17 квітня 2024 вони перебували з ОСОБА_7 за місцем мешкання, випили 2 л пива на двох, про що говорили не пам`ятає, слово за слово і між ними виник конфлікт, коли побачила, що в нього змінився погляд, очі стали «скаженими», зрозуміла, що треба тікати, бо вже знала наперед, що далі ОСОБА_7 почне її бити. Хотіла вибігти не через свою калитку, а сусідню, побігла не на вулицю, а городами, з будинку змогла вибігти, на городі ОСОБА_7 її наздогнав та штовхнув, через що вона впала, обличчям до землі та перевернулась на спину. ОСОБА_7 сів на неї зверху, щоб вона не змогла вирватись, взяв за шию двома руками та почав стискати, душити. Кричати і дихати вона не могла, оскільки ОСОБА_7 сильно стиснув їй шию, вона намагалась вирватись, але не змогла. Під час цих дій ОСОБА_7 їй сказав, «що зараз допоможе їй здохнути», що фактично і став реалізовувати. Потім він за власної ініціативи перестав душити, встав і мовчки пішов до будинку. Не часто, але раніше вже застосовував такі прийоми, десь раз у півроку. Реально сприймала ці погрози та побоювалась за своє життя, вважала, що рано чи пізно він реалізує свій намір. Після того, як ОСОБА_7 її відпустив викликала поліцію. Син про даний інцидент не знав, гуляв з друзями. Після приїзду працівників поліції та з`ясування обставин звернення дільничний інспектор відвіз її до Решетилівської ЦРЛ, де лікарі зафіксували нанесені їй ушкодження. На протязі тих років, що проживали разом після звільнення у 2022 році постійно була знервована, після роботи, особливо після сварок не хотіла повертатись додому, часто працювали з ОСОБА_7 в одній зміні на маслозаводі в Решетилівці, доводилось разом йти на роботу та повертатись, в цей час намагалась поменше з ним розмовляти, щоб не провокувати. Постійно намагалась стримуватись, пропав апетит, було безсоння, могла всю ніч не спати. ОСОБА_7 забороняв кудись ходити самостійно, можно було вийти десь пройтись тільки разом з ним. Після того, як 20.05.2024 ОСОБА_7 взяли під варту в залі суду відчула себе найщасливішою людиною на світі. Після того життя тільки покращилось, розширився круг спілкування, не треба нічийого дозволу для того щоб зустрітись з подругами чи сходити в гості до сестри. За час проживання на території Решетилівської ТГ і до 20.05.2024 зверталась до поліції близько 7 разів. Поліція всі рази на виклики приїздила, за результатами складались протоколи та виносились обмежувальні приписи. Скільки разів ОСОБА_7 притягали до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за її зверненнями їй не відомо. Після того, як в лютому 2024 в суді розпочався розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за вчинення відносно неї домашнього насильства, ОСОБА_7 став себе вести по відношенню до неї більш стримано, однак все одно періодично завдавав їй тілесних ушкоджень. 17 квітня 2024 року душив її, тобто ще до того, як закінчився розгляд справи. Вона дійсно відчувала небезпеку за своє життя та думала, що колись він доведе свій умисел до кінця. Їй не відомо чи розумів ОСОБА_7 , що його судять саме за вчинення відносно неї домашнього насильства, на час перебування справи на розгляді в суді продовжував її ображати та завдавати тілесних ушкоджень. Зазначила, що вона постійно відчувала небезпеку, мала побоювання за власне життя.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 не є його рідним батьком, офіційно його не всиновлював, є співмешканцем його матері ОСОБА_4 . Зазначив, що мати з ОСОБА_7 почали разом проживати коли йому було 15 років, десь у 2019 році. Повідомив, що йому відомо про те, що ОСОБА_5 систематично бив його матір, ламав їй руки, пальці, ребра, мучав та знущався над нею. Мати переховувалась від свого співмешканця, боялась повертатись додому, перебувала в стані стресу. З матір`ю та її співмешканцем він не проживав, жив окремо від них зі своєю тіткою ОСОБА_11 . З тіткою жив з 10 років, її призначили опікуном, оскільки він був дитиною позбавленою батьківського піклування, мати то їздила по заробіткам, то відбувала покарання по тюрьмам. Жив з тіткою, поки вона у 2022 році не переїхала до Полтавської області, тоді повернувся жити до матері, щоб їй допомагати. Коли повернувся жити до матері в 2022 році був уже повнолітнім, до матері повернувся добровільно. Саме в цей час звільнився з місць позбавлення волі ОСОБА_5 та приїхав жити до його матері, після цього вони втрьох проживали разом в одному будинку у Донецькій області. Спочатку жили нормально, поки мати з ОСОБА_7 не почали пити, після цього почались між ними сварки та бійки. Часто причиною конфліктів було те, що мати сама провокувала ОСОБА_7 на сварки. З її боку основною причиною сварок були ревнощі, мати часто пред`являла претензії ОСОБА_7 , звинувачувала його в тому, що він гуляє з іншими жінками. Було таке, що ініціатором сварок був сам ОСОБА_7 . Під час сварок ображали один одного нецензурною лайкою, бились між собою, ОСОБА_7 застосовував фізичну силу по відношенню матері. Часто після сварок викликали поліцію, як він сам так і мати. Після приїзду поліції сварки на деякий час припинялись. Конфлікти відбувались з різною періодичністю, коли раз на день, а коли і тричі на день, було таке, що і раз на тиждень. Неодноразово просив матір припинити відносини з ОСОБА_7 , вона погоджувалась з цим, однак все одно продовжувала з ним жити. Мати не повідомляла йому причини чому продовжує жити з ОСОБА_7 , незважаючи на постійні сварки та побиття. Коли сварка відбувалась в його присутності захищав мати, розбороняв їх. На його прохання не чіпати матір, ОСОБА_7 реагував, зупинявся, навіть, якщо в цей час уже починав замахуватись на матір. Особисто його ОСОБА_7 не чіпав, бійки та сварки влаштовував тільки з матір`ю, нормально реагував на його прохання не ображати матір. Постійно просив їх не сваритись між собою, говорив з матір`ю з приводу того, що вона переставала провокувати ОСОБА_7 . Вони бувало дослухались до його слів, намагались утримуватись від сварок, однак з часом знову починали лаятись нецензурно та битись. Поліція приїздила часто, складали протоколи, після цього на деякий час сварки припинялись. Сварки не завжди відбувались коли мати з ОСОБА_7 були випивши, бувало таке, що й тверезі сварились. Спиртні напої розпивали як удвох, так і по одному. Літом у 2023 році матір прийняла рішення виїжджати з Донецької області, виїжджати вирішили у двох з матір`ю без ОСОБА_7 . Тітка виїхала у 2022 році у Полтавську у зв`язку з тим, що її дім був зруйнований ракетою, настійливо рекомендувала виїздити і їм через загрозу обстрілів. ОСОБА_7 мав своє житло, але проживав у їх будинку, потім він залишився без житла. Потім свою думку змінили, вирішили ОСОБА_7 дати ще один шанс та виїхати всім разом, бо сам би він там пропав, жити йому було ніде. Після того, як виїхали жили разом у АДРЕСА_2 , будинок знайшла їм тітка. Спочатку жили нормально, два-три місяці взагалі не пили, обидва працювали на маслозаводі та на городині. Потом повернулись до того ж способу життя, що і раніше, знову почали пити, сваритись та влаштовувати бійки між собою. ОСОБА_7 застосовував фізичну силу по відношенню до матері, зламав їй руку восени 2023 роки. В той день вони сиділи їли за столом, коли він пішов мати з ОСОБА_7 п`яні ще не були. Повернувся десь через сорок хвилин, вони вже були п`яні. ОСОБА_7 схватив маленький столик та ударив матір по руці, він його зупинив, вихватив той столик та відкинув. Спочатку було нормально, а потім рука матері посиніла, почала виглядати як зламана, опухла. На наступний день він повіз матір у лікарню, там підтвердили перелом, наклали гіпс. Мати написала заяву на ОСОБА_7 до поліції. Окрім цього, ОСОБА_7 зламав матері палець та душив її, душив десь раз на тиждень. Бувало таке, що хватав за шию і сам відпускав, а бувало таке, що не хотів відпускати, доводило силоміць його від матері відривати. Зазначив, що силу свою ОСОБА_7 відчував, міг по декілька разів підряд то стискати, то відпускати шию, здавалось, що йому подобалось відчувати свою владу. Ці події відбувались коли вже жили у Решетилівці. В цей період не було розмов з приводу того, щоб мати розірвати стосунки та роз`їхатись. З с. Пасічники переїхали тому, що господар будинку попросив їх звільнити будинок та з`їхати. В с. Пасічники прожили близько двох місяців, потім переїхали до м. Решетилівки. Поліцію викликали постійно, як він так і його мати. Поліція завжди приїздила, складали протоколи. ОСОБА_7 ображався за виклики поліції на матір, через це коли нецензурно висловлюся в її бік, коли йшов з дому. Міг повернутись як через півдня, так і через день, повертався по різному, коли тверезий, а коли і випивший. Вибачення за свої дії та нанесення ушкоджень ніколи не просив, поки мати ходила з гіпсом ОСОБА_7 допомагав їй по господарству, але після того, як гіпс зняли, знову почав її ображати. Просив матір розійтися з ОСОБА_7 і роз`їхатись, вона хотіла піти від нього, але боялась того, що він її найде та буде мстити, боялась за свою безпеку. Бувало в ході розмови мати з ОСОБА_7 пропонували один одному розійтися, але продовжували разом жити та пити, нічого по суті не змінювалось. Коли матір казала ОСОБА_7 , що хоче піти від нього, він їй казав, хочеш йти від мене, то йди. Матір не уходила, бо боялась, що ОСОБА_7 її знайде і задушить, таке враження в неї складалось після попередніх його намагань задушити її. Матір мала порушення сну, бувало всю ніч лежала та дивилась у стелю, боялась спати. Після того, як почалось кримінальне переслідування ОСОБА_5 за заявою матері його відношення до неї взагалі погіршилось, він завдавав їй тілесних ушкоджень та весь час погрожував. Під час судового розгляду, який розпочався в лютому 2024 року, мати з ОСОБА_7 намагались примиритись, могли день два не сваритись, а потім знову починали пити і між ними знову виникали конфлікти і бійки. Був свідком того, як ОСОБА_7 душив матір в коридорі. В той день він прийшов від тітки додому, зайшов до будинку і побачив, що ОСОБА_7 в коридорі душить матір, вона намагалась вирватись, але не могла. ОСОБА_7 вдалось відтягти від матері силоміць, він не хотів її відпускати, довелось докласти зусиль, щоб його відтягти. Подія відбулась орієнтовно на початку квітня 2024 року приблизно в обідній час. Свідком початку конфлікту він не був, що відбувалось на вулиці йому не відомо, безпосередньо бачив, як ОСОБА_7 душив матір вже в коридорі будинку. В цей час вони не були дуже п`яні. Після цього інциденту матір свідомість не втрачала, візуально пошкоджень на шиї видно не було. Мати сама викликала поліцію, йому не відомо чи на лінію 102 дзвонила, чи безпосередньо дільничному. Поліція приїхала, чи возили вони куди-небудь матір не пам`ятає. Постійно жив з матір`ю та її співмешканцем, якщо не був дома, то ходив до тітки, яка мешкала у с. Сені допомагати по господарству. На той момент, як уклав контракт з ЗСУ та поїхав у травні 2024 року у навчальну частину, мати вже залишилась жити одна, так як ОСОБА_7 вже взяли під варту за вчинення відносно матері домашнього насильства. Як в м. Торецьку, так і Решетилівському районі не пам`ятає, щоб ОСОБА_7 обмежував матір у пересуванні. Тілесні ушкодження під час сварок завдавав десь два-три рази на тиждень. Коли жили в с. Пасічники конфліктів було меньше. Під час переїзду в м. Решетилівку знову збільшилась кількість сварок та бійок. ОСОБА_7 часто ображав нецензурною лайкою матір, вживав образливі слова, що дуже її зачіпали та спричиняли душевних хвилювань. Матір говорила ОСОБА_7 , що ці слова дуже її ображають, просила так більше не поводитися по відношенню до неї.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що проживає у АДРЕСА_4 , напроти будинку по АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_4 Сусідів навпроти не знає, з ними не спілкується. Працює адміністратором у медично-лікувальному закладі « Медіна », шість днів на тиждень, з понеділка по суботу, має один вихідний - неділю. У вихідний займається хатніми справами, часу на спілкування з сусідами не має. З потерпілою особисто не знайома, не спілкується, бачила декілька разів на вулиці, останній раз бачила потерпілу приблизно весною 2024 року. Обвинуваченого не пам`ятає бачила чи ні. Сина потерпілої теж не знала. Сварок і конфліктів з домоволодінні сусідів напроти вона не чула, потерпіла за допомогою до неї не зверталась. Від інших сусідів чула, що там бувають сварки, з будинку чутно крики, про дані чутки повідомила поліцію. Охарактеризувати сім`ю сусідів напроти не може.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , по межі домоволодінь розташований високий паркан, через нього не видно, що відбувається на сусідньому подвір`ї. З власником будинку по сусідству не знайома, там проживала його сестра. Коли сестра померла, власник хотів будинок продати, дорого просив, не зміг продати, тоді почав здавати будинок в найм. Почав будинок здавати в найм ще до війни, майже кожні півроку заїжджали нові квартиранти, всі були неблагополучні. ОСОБА_17 з ОСОБА_18 переїхали до сусіднього будинку приблизно весною 2024 року, орієнтовно в цей період часто до сусідів приїздила поліція. З сусідами не спілкувалась, бачила декілька раз, віталась , оце і все спілкування. Чути було, що у сусідів часто бувало застілля, сварились і голосно між собою розмовляли, через високий паркан не було видно, що саме там відбувалось. Чути було, коли розмови відбувались на подвір`ї, що відбувалось у будинку чути не було. Дискомфорту своєю поведінкою сусіди не спричиняли, поліцію з даного приводу вона особисто не викликала. Пам`ятає, що було таке, що за місяць двічі до сусідів приїздила поліції, причини їй не відомі. За допомогою сусіди до неї не звертались, охарактеризувати їх сім`ю не може.

Також вина ОСОБА_5 в об`ємі обвинувачення, визнаного судом доведеним, повністю підтверджується:

- витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000400 від 19.04.2024, в якому зазначено дата реєстрації провадження 19.04.2024, дата надходження заяви 19.04.2024, дата внесення до ЄРДР 19.04.2024, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 19.04.2024 близько 16.11:50 год ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_2 вчиняє домашнє насильство за місцем проживання відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 , правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 126-1 КК України;

- витягом з адмінпрактики відносно особи ОСОБА_4 , згідно якого у період з 18.08.2023 по 19.04.2024 на лінію «102» сім разів надходили повідомлення про те, що ОСОБА_5 систематично вчиняє домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_4 ;

- витягом з адмінпрактики відносно особи ОСОБА_5 , згідно якого у період з 01.08.2023 по 19.04.2024 на лінію «102» вісім разів надходили повідомлення про те, що ОСОБА_5 систематично вчиняє домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_4 ;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.04.2024, згідно якої ОСОБА_4 просить притягнути до кримінальної відповідальності її співмешканця ОСОБА_5 , за фактом нанесення їй 17.04.2024 тілесних ушкоджень. Просить надати направлення на судово-медичну експертизу;

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 від 18.05.2024 та додатком до протоколу слідчого експеримент - фототаблицями у кількості 4-х шт;

- висновком судово-медичної експертизи №154 від 20.05.2024, згідно до якого встановлено, що у гр. ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на бокових поверхнях шиї, які утворилися від не менш як двохкратної дії тупих твердих предметів з обмеженими контактними поверхнями, якими могли бути пальці рук (долоня) або інші предмети з подібними характеристиками, тобто не характерні для утворення при падінні на площині, можливо в строк вказаний в постанові, тобто 17.04.2024 року і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 р). Тілесних ушкоджень характерних для захисту руками від ударів не встановлено;

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №160 від 24.05.2024, згідно до якого на основі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_4 , враховуючи відомі обставини справи, надані матеріали кримінального провадження та відповідаючи на поставлені питання, встановлено, що покази гр. ОСОБА_4 , дані нею 18.05.2024 під час проведення слідчого експерименту не протирічать об`єктивним судово-медичним даним, щодо утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень;

- висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи № 347 від 19.06.2024 згідно до якого ОСОБА_4 останні 6 років проживала у шлюбі з ОСОБА_5 у м. Торецьк, працювала. Під час теперішньої експертизи повідомила, що близько 5 років тому часто разом спільно зі співмешканцем почала вживати алкогольні напої, досить швидко толерантність сягала до 1 л горілки на добу, сформувалась психічна, фізична залежність, спостерігались 3-5 денні запійні періоди, коли постійно вживала алкоголь. В подальшому «виходила з запою» через кількаденний період загального дискомфорту, недомагання. В такі дні «трусились руки, голова боліла, крутилась», потребувала щонайменше 250 гр горілки щоб «зняти похмілля». Багато років тому вимушено «кодувалась» від алкоголю. По наркологічну допомогу не зверталась. Зі слів підекспертної, проживаючи з ОСОБА_17 , вже близько 5 років зазнавала жорстоких регулярних збиткувань, які ставали особливо нестерпними в стані сп`яніння співмешканця. Фактично без будь-яких причин міг по кілька разів на тиждень (тобто досить регулярно) ображати та жорстоко бити її. Зі сльозами говорить, що якщо раніше мітив в обличчя щоб ходила з синцями, то останні роки б`є руками та ногами по тулубу. Наводить приклад, що через його побої мала зламані ребра, палиць, отримувала травми голови. Стверджує, що співмешканець значно сильніший за фізичними кондиціями, тому ніколи не намагалася давати йому реальної відсічі. Ще проживаючи спільно в Торецьку , неодноразово зверталась до поліції, співмешканець отримував «припис», піддавався адміністративним стягненням. Втручання поліції допомагало на короткий час. Коли під час війни вимушено евакуювалися з Торецька до Полтавської області, «не думала його брати, але їхню хату розвалив снаряд». Таким чином проживає з травня 2023р. в с. Пасічники, Решетилівського району, с ВПО. Після переїзду заробляє тим, що доглядає стару жінку у Решетилівці, працює в режимі 3 доби через 3, доглядаючи лежачу особу похилого віку з надмірною вагою. Син мас тимчасові підробітки, співмешканець не працює. Продовжує зазнавати фізичного та психологічного насильства, фізичних страждань, побоїв від співмешканця. Розповідає, що після кожного випадку багато днів сумна, пригнічена, роздратована. Повідомляє про тривалі порушення нічного сну, сон тривожний, переривистий, не приносить відпочинку. Розповідає, що боїться співмешканця, неодноразово було таке, що залишала навіть взимку в одному халаті домівку, переховуючись від жорстоких побоїв. Неодноразово тікала до сестри в сусіднє село або до сусідів серед ночі ледь зібравшись, Переважно почувається сумною та пригніченою, проте по психологічну, психіатричну допомогу не зверталась. Зі слів підекспертної, її співмешканець ОСОБА_5 притягався до кримінальної відповідальності за нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень та вчинення домашнього насильства. Під час досудового розслідування підекспертній проводилася комплексна психолого-психіатрична експертиза. За даними вироку Решетилівського райсуду від 20.05.2024р. у матеріалах кримінального провадження: «Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи № 481, проведеної 18.09.2023р., досліджувана за кримінальним провадженням ситуація для ОСОБА_4 мала виражений психотравмуючий характер, завдавала підекспертий психологічних страждань на моральному рівні викликаючи зміни в структурі особистості, в її емоційній сфері. Зміст та характер моральних страждань безпосередньо зумовлені психотравмувальним впливом досліджуваної ситуації». За словами ОСОБА_4 під час теперішньої експертизи, після повернення з експертної установи у вересні 2023р. вона продовжувала проживати під одним дахом з ОСОБА_5 , який продовжував збиткуватися над нею, штовхав, не дозволяв їй без його супроводу залишати будинок (навіть туалет). Через це вона втратила роботу та фінансову незалежність. Зламав їй наприкінці року руку. Неодноразово навмисно гучно вмикав телевізор, порушуючи нічний сон. Вказані обставини викликали у неї постійне відчуття тривожності, внутрішньої напруги, страху перед співмешканцем, почувалася стривоженою, неспокійною, інколи використовувала алкоголь з метою «напитись і не думати про все це...». Повідомляє, що востаннє вчинив насильство відносно неї 17.04.2024р., коли під час чергового конфлікту намагався її задушити. В подальшому був взятий під варту (згідно матеріалів кримінальної справи в судовому засіданні після винесення вироку). Вказує, що 3 того часу стан їй поступово поліпшується, стала значно спокійнішою, стриманішою, налагодився нічний сон. Все вищенаведене дозволяє прийти до висновку, що на періоди часу, до яких відноситься скоєння проти неї протиправних дій, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявляла і виявляє на теперішній час ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, запійною формою вживання у преморбідно особи з проявами емоційно-нестійких емоційно-вольових розладів, з перенесеним в минулому реактивно обумовленим психічним - розладом з конверсійним порушенням моторики, що враховуючи не психотичний рівень розладів, збереженість в цілому емоційно-вольової сфери, відсутність ознак когнітивного дефекту, хворобливо дезорганізованої поведінки не позбавляло і не позбавляє на теперішній час її здатності правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, утримувати їх в пам`яті та довільно відтворювати під час проведення з нею слідчих дій та в судовому процесі. Дані дослідженого кримінального провадження, теперішнього психологічного, клінічного дослідження дозволяють прийти до висновку, що внаслідок вчинення відносно неї протиправних дій у ОСОБА_4 виявляються клінічні ознаки психічних розладів невротичного рівня розладів адаптації з тривожно-депресивною, дизеомнічною симптоматикою, що за часом виникнення, фабулою переживань, залежністю інтенсивності хворобливих проявів від психотравмуючого впливу домашнього насильства знаходяться у причинному зв`язку з вчиненими проти неї протиправними діями. Ситуації агресивного поводження з боку цивільного чоловіка ОСОБА_5 в стані сп`яніння в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 були для ОСОБА_4 істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: страх за своє життя та здоров`я, тривожні очікування, лякливість, почуття приниженої гідності та образи, обмеженість повноцінного відпочинку, знижений та нестійкий настрій. Внаслідок чого вона зазнала психологічних (моральних) страждань.

Кримінальна відповідальність за ст.126-1 КК України настає за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже основною ознакою домашнього насильства, як діяння, за яке передбачене покарання, є відносини, що склалися між особою, яка вчинила насильство, та особою, постраждалою від такого насильства, в результаті спільного побуту або спільного проживання і залежності постраждалої особи від особи, яка чинить що неї насильство.

В Законі також визначено, що запобігання домашньому насильству - це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

За системного аналізу наведених приписів закону Суд дійшов висновку, що поняття «домашнє насильство», як протиправне діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність, має увібрати в себе ознаки так званих «аб`юзивних» стосунків, тобто взаємин, в яких одна людина (насильник, кривдник) шляхом насильства (фізичного, сексуального, психологічного чи економічного) порушує особисті кордони іншої (постраждалої або жертви) з метою придушення волі та підкорення.

Окрім того, за змістом норми ст. 126-1 КК України вчинення передбачених в ній дій мають утворювати не тільки певну систему, а і охоплюватися єдиним наміром (метою) - підкорення потерпілого.

Отже, Верховний Суд звернув увагу, що домашнє насильство є системою взаємопов`язаних дій, які полягають у вчиненні систематичних дій (не менше трьох) і полягають у вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. Доведення факту систематичності актів домашнього насильства може здійснюватися різними засобами. В тому числі до комплексу таких систематичних дій можуть входити й один чи кілька епізодів такого насильства, за які особа була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (постанова від 04.04.2024 у справі №755/4894/22).

Верховний Суд зазначив, що систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих. Той факт, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя) (постанова від 14.06.2022 у справі № 585/3184/20).

Верховний Суд вказав, що домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразку поведінки (постанова від 28.02.2023 у справі №725/4683/20).

Суд, безпосередньо заслухавши пояснення потерпілої, свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові докази та надавши їм оцінку, як кожному окремо, так і в їх сукупності, прийшов до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Аналізуючи показання потерпілої в сукупності з іншими доказами по справі, суд враховує їх повну відповідність в частині, що стосується часу, місця та обставин нанесення їй тілесних ушкоджень співмешканцем та вчинення ним систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, що дає підстави суду розцінювати її показання, як правдиві, та прийняти їх такими до уваги.

Отже, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин у їх сукупності, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 у інкримінованому йому злочині доведена повністю та його дії вірно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у фактичних сімейних відносинах, що призводить до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Прокурор у судових дебатах суду зазначила, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тобто домашнього насильства, а саме умисного систематичного фізичного та психологічного насильства відносно особи, з якою перебуває в сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення життя потерпілої особи, повністю доведена наявними доказами. Зазначила, що характерною об`єктивною ознакою даного кримінального правопорушення є систематичний характер протиправних дій, що вчиняються кривдником та обов`язково мають призвести до різного роду шкоди здоров`ю або погіршення якості життя потерпілої особи. Систематичність вчинення психологічного, фізичного, економічного насильства описує діяння, закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї з форм насильства, в результаті чого настав хоча б один з перерахованих вище наслідків. На думку прокурора досліджені докази в повному обсязі підтверджують наявність ознаки систематичності в діях ОСОБА_5 , а саме систематичного вчинення психологічного та фізичного насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 . Вказане підтверджується, зокрема вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024, дані висновки зафіксовані у висновку психолого-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_4 , показами свідка - сина потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , наданими у судовому засіданні. Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ст.126-1 КК України. Вважає, що спосіб життя обвинуваченого та потерпілої не повинен був впливати на поведінку обвинуваченого, оскільки він діяв завжди умисно, свідомо, при цьому усвідомлював свою перевагу у фізичній силі та його вік, та мав на меті саме подолати опір потерпілої та завдати їй страждань, контролювати її, щоб вона повністю від нього залежала. Зазначила, що в даному кримінальному провадженні відсутні будь-які пом`якшуючи обвинуваченому покарання обставини, при цьому наявна обставина, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочину.

Прокурор просила суд визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024, яким ОСОБА_5 за ст. 126-1, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, остаточно засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. В строк остаточно призначеного покарання зарахувати строк відбутий частково за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024, тобто з моменту його фактичного затримання 20.05.2024. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не потребує застосуванню, оскільки обвинувачений наразі утримується в місцях позбавлення волі на виконання попереднього вироку. Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Потерпіла ОСОБА_4 у судових дебатах просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 максимальне покарання передбачене в межах санкції статті.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судових дебатах висловив свою незгоду з обставинами викладеними в обвинувальному акті, зазначив, що він не брав за шию та не душив потерпілу, та не біг за нею. Окрім того, зазначив, що постійно поруч з нею не був, в пересуванні не обмежував, потерпіла куди хотіла, туди сама і ходила, в тому числі і до сестри, потім сама поверталась.

Захисник ОСОБА_20 у судових дебатах зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 свою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України повністю не визнає, від надавання показів відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. При призначенні міри покарання просив врахувати, що ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Компрометуючі матеріали відносно ОСОБА_5 у Решетилівської міської ради відсутні. Акцентував увагу суду на тому, що обвинувачення ґрунтується лише на показах потерпілої та слідчому експерименті, в ході якого було встановлено, що сварки та домашнє насильство виникали на ґрунті ревнощів. Дане також підтверджується показами свідка ОСОБА_9 , який є сином потерпілої ОСОБА_4 . Зазначив, що інші свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які допитані в судовому засіданні, не були очевидцями вказаних подій, а саме вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_4 . Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Прокурором висловлено репліку, в якій висловлена незгода з думкою захисника з приводу того, що обвинувачення ґрунтується виключно лише на показаннях потерпілої. Прокурор зазначила, що обвинувачення ґрунтується також і на інших письмових доказах, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду, в тому числі і у висновках експерта. Окрім того, спільне вживання спиртних напоїв та ревнощі не можуть слугувати виправданням дій обвинуваченого щодо вчинення ним домашнього насильства відносно потерпілої.

Обвинуваченим висловлено репліку, в якій містилась незгода з твердженням прокурора з приводу того, що він постійно застосовував фізичну силу по відношенню до потерпілої. Обвинувачений визнав, що у них часто відбувались сварки, однак категорично заперечував проти того, що він постійно застосував по відношенню до потерпілої фізичну силу.

У останньому слові обвинувачений ОСОБА_5 просив його вибачити та пробачити, запевнив, що такого більше не повториться.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом досліджені письмові докази, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- довідку від 22.06.2023 №1624- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 ;

- довідку про звільнення серії НОМЕР_1 від 26.05.2022, згідно якої ОСОБА_5 , засудженого вироком Дзержинського м/с Донецької області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 р п/в, 26.05.2022 звільнено з ДУ «Вінницька ВК (№86)» згідно ухвали Селідівського м/с Донецької області від 02.05.2022 умовно-достроково на 1 р 1 міс 29 днів;

- характеристику на засудженого ОСОБА_5 , надану ДУ «Вінницька виправна колонія (№86), згідно якої за період відбування покарання характеризувався посередньо, встановлений режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався. У виробничій майстерні та на роботах з господарського обслуговування установи не був працевлаштованим з власних переконань. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Щодо впливу криміногенних факторів на поведінку засудженого, то емоції впливають на здатність діяти конструктивно, нестача коштів впливає на поведінку засудженого. Може вчиняти неправомірні дії з метою дістати гроші на алкоголь або сам алкоголь;

- довідку - характеристику, надану Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради від 24.04.2024, згідно якої компрометуючих матеріалів на гр. ОСОБА_5 виконавчий комітет не має, депутатом Решетилівської міської ради не являється;

- довідку Виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 24.04.2024, згідно якої ОСОБА_5 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та має такий склад сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -співмешканка; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син співмешканки;

- довідку КНП «Решетилівська центральна лікарня» №02.8-18/549 від 25.04.2024, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за медичною допомогою до лікаря психіатра та лікаря нарколога не звертався;

- довідку КНП «Центр ПМСД Решетилівської міської ради» №01-13/130 від 23.04.2024, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за медичною допомогою до закладу не звертався, декларації про вільний вибір лікаря з лікарями КНП «Центр ПМСД Решетилівської міської ради» не укладав;

-довідку №81-20032024/53738 про судимість ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- висновок судово-психіатричного експерта №400 від 25.07.2024, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді легкої розумової відсталості з порушеннями поведінки. ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованих протиправних діянь, будь-яким хронічним психічним захворюванням страждав, не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, і не виявляв ознак іншого хворобливого стану психіки. Ступінь вираженості наявної у ОСОБА_5 розумової відсталості з порушеннями поведінки не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння і не позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_5 за своїм психічним станом на даний час не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, що підтверджується копіями вироків та довідкою ГУНП України в Полтавській області.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, згідно 67 КК України, є рецидив злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем попереднього ув`язнення характеризується посередньо, за місцем проживання, як ВПО, характеризуючі негативні ознаки відсутні, раніше неодноразово судимий, має три не зняті та не погашені судимості за вчинення злочинів проти власності та одну судимість за вчинення домашнього насильства.

Суд також враховує, що у цьому кримінальному провадженні злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 відносно потерпілої ОСОБА_4 , під час розгляду судом іншого кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 , що вказує на систематичність дій та сталу позицію обвинуваченого щодо вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у фактичних сімейних відносинах.

Суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням усіх обставин у справі, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, який своєї провини у вчиненні злочину не визнав, характер вчинених протиправних дій та їх систематичність щодо вчинення щодо потерпілої домашнього насильства, у тому числі в період розгляду попередньої справи, у якій він обвинувачувався за вчиненні домашнього насильства щодо цієї ж потерпілої, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку за необхідне призначити покарання у межах максимального розміру санкції ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024 враховано, що кримінальне правопорушення передбачене ст. 126-1 КК України вчинено ОСОБА_5 у період умовно-дострокового звільнення, та призначено покарання за ст. 126-1, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання за попереднім вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 15.08.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Відповідно до протоколу затримання від 20.05.2024, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 затримано 20.05.2024 о 10 годині 00 хвилин у приміщенні Решетилівського районного суду Полтавської області за адресою: м. Решетилівка, вул. Покровська, буд. 24.

Оскільки злочин у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 вчинено до постановлення попереднього вироку, то необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням положень ч. 2 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024.

Окрім того, враховуючи, що судом застосовується ч. 4 ст. 70 КК України та остаточне покарання визначається за сукупністю кримінальних правопорушень, то необхідно також зарахувати обвинуваченому в строк відбуття покарання період відбуття покарання за попереднім вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.05.2024, починаючи з 20 травня 2024 року та до набрання законної сили цим вироком.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 394, 395, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до призначеного покарання за цим вироком шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк покарання засудженому ОСОБА_5 обраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання, із розрахунку день за день, строк відбування покарання за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2024 року, з моменту затримання, тобто з 20 травня 2024 року до набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Згідно зі ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вступна та резолютивна частини вироку проголошені судом на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України.

Копію повного тексту вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1