НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2024 року ЄУ № 322/1213/24 (Провадження № 1-кс/322/124/24)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВн ВнП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Хмельницької окружної прокуратури, в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР 03.10.2023 за №0001527, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

встановив:

до слідчого судді надійшло згадане клопотання, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у тому, що він будучи військовслжбовцем у званні солдат, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, 10.01.2023, самовільно залишив тимчасове місце служби, а саме базовий табір в АДРЕСА_2 , при цьому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв до 11 червня 2024 року, коли був виявлений співробітниками відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

8 липня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- матеріалами службового розслідування, проведеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2023 №82/НАГД та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №465/НАГД, згідно з якими встановлено, що ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби, а саме базовий табір в АДРЕСА_2 . Згідно з матеріалами службового розслідування солдат ОСОБА_5 заохочень не мав, зарекомендував себе з негативного боку;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та які пояснили, що 10.01.2023 солдат ОСОБА_5 , який проходив службу разом із свідками, самовільно залишив місце служби а саме базовий табір в АДРЕСА_2 та по теперішній час про місце свого перебування не повідомив, що призвело до порушення військової дисципліни та негативно впливає на боєздатність та бойову готовність підрозділу, а також на стан виконання на підрозділ бойових завдань;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили, що по сусідству з ними проживає ОСОБА_5 разом зі своєю матір`ю та вітчимом. У 2022 році ОСОБА_5 мобілізували до лав ЗСУ, після чого орієнтовно на початку 2023 року він повернувся додому та перебуває за місцем мешкання;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що разом з ними проживає їх син ОСОБА_5 , який влітку 2022 року був призваний за мобілізацією та проходив військову службу в ЗСУ на Донецькому напрямку. У січні 2023 року ОСОБА_5 приїхав додому та з того часу знаходиться вдома, до військової частини не повертався та повідомив, що повертатися до військової частини не буде.

У клопотанні наведені ризики передбачені п.п.1, 3 - 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначені доводи, які на переконання слідчого, свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.

Враховуючи вказані обставини слідчий просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави.

Слідчий і прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у повному обсязі з підстав викладених у ньому, просили його задовольнити.

Підозрюваний в загальних рисах не погодився з доводами клопотання вказав, що обставини, наведені в обґрунтування клопотання не в повній мірі відповідають дійсності, він не переховувався і не має наміру переховуватися в майбутньому, зазначив, що усім було відомо де він знаходиться.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, підтримавши доводи підозрюваного. Також ставив під сумнів правильність кваліфікації дій його підзахисного і вважав, що підозра у вчиненні інкримінованого є необґрунтованою. Просив застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши пояснення підозрюваного, думку захисника, доводи слідчого і прокурора, а також вивчивши копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437 - 442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 згаданого кримінального правопорушення.

Доводи захисника і підозрюваного не спростовують обґрунтованості підозри, оскільки вона підтверджується доданими до клопотання документами і частково поясненнями самого підозрюваного. На даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства», у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Кваліфікація кримінального правопорушення, на теперішній час не є остаточною і за умови наявності відповідних доказів може бути змінена.

В контексті ризиків слід зазначити таке.

Заявлені ризики передбачені п.п.3 - 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає такими, що носять формальний характер.

Так незрозуміло в якому контексті підозрюваний може вплинути і на яких саме свідків, які показання можуть бути ними узгодженні, і що заважало підозрюваному це зробити до теперішнього часу. Формально такі дії (вплив на свідків) можуть бути вчинені підозрюваним з метою ускладнення доведення відповідної мети залишення служби, однак їх вчинення є мало імовірним з урахуванням даного виду правопорушення, способів і методів його доказування, а також тих наслідків, які при таких діях загрожують в першу чергу для самих свідків.

Ризик перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, фактично обґрунтований ризиками, передбаченими п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України (один з яких визнаний формальним), при тому, що доводи підозрюваного про те, що його ніхто фактично не шукав, не спростовуються долученими до матеріалів клопотання документами, а навіть в якісь мірі підтверджуються.

Обґрунтування ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення взагалі є алогічним, оскільки сторона обвинувачення пов`язує його з поведінкою підозрюваного під час проходження служби і небажанням цю службу продовжувати, що фактично і утворює елементи складу інкримінованого йому правопорушення. Водночас відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інші (нові) кримінальне правопорушення, матеріали не містять.

Водночас ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України є вкрай високим. Насамперед на його існування вказує той факт, що ОСОБА_5 усвідомлює суворість покарання яке йому загрожує, в разі доведення його вини, і неможливість звільнення від покарання чи призначення покарання меншого ніж передбачене відповідною санкцією.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім цього навіть якщо погодиться з доводами ОСОБА_5 в контексті того, що він повідомив чергового про те що він залишає військову частину і вирушає додому (що на теперішній час достеменно неможливо підтвердити чи спростувати), сам він до місця служби не повертався, і не вживав до цього будь-яких заходів майже півтора роки. Це на думку слідчого судді вказує на схильність ОСОБА_5 ігнорувати встановлені правила і не дотримуватися відповідних обов`язків, що підвищує ризик переховування.

У відповідності до п.п.61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Водночас згідно з ч.4 ст.183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Зазначені обставини, наряду із існуванням високого ступеня ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, дають підстави для застосування запобіжного заходу, який у даному випадку є можливим лише у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч.4 ст.183 КПК України, суддя у вказаному провадженні вважає недоцільним визначати альтернативного запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст.ст.176 - 178, 183, 184, 192 - 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

клопотання слідчого, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (в межах строку досудового розслідування) на 60 днів, які відраховуються з дня постановлення ухвали - 10.07.2024.

Виконання ухвали доручити слідчому і начальнику ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» МЮУ.

Встановити строк дії ухвали до 07.09.2024 включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1