УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001787 від 30.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001787 від 30.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, просить накласти арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на майно вилучене під час проведення 23.10.2024 обшуку автомобіля марки Ford моделі Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та який знаходився поруч з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 ,

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні пояснив, що метою накладення арешту на вилучений транспортний засіб є його збереження для подальшого вирішення питання щодо конфіскації, оскільки автомобіль належить підозрюваному, а санкція статті передбачення покарання в тому числі з конфіскацією майна.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання посилаючись на надані до канцелярії суду письмові заперечення вважає, що зазначений транспортний засіб було вилучено співробітниками правоохоронного органу 23.10.2024 під час обшуку, в ході якого були допущені істотні порушення прав учасників зазначеної слідчої-дії, статей 98, 236 КПК України, порядку проведення слідчої дії, з посиланням слідчого, - не уповноваженого на проведення обшуку, на «спеціальну конфіскацію» при безпосередньому вилученні майна; не складанні протоколу обшуку останнім за місцем та результатами його проведення. На її думку, вилучений у законних власників транспортний засіб не відповідає критеріям речового доказу зазначеним у ст. 98 КПК України та наполягає, що в матеріалах кримінального провадження N»0001787 від 30.09.2024 немає жодного процесуального документу, який би слугував на підтвердження зазначених в клопотанні обставин та необхідності накладення арешту на авто. Стверджує, що жодними доказами, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, чи був об`єктом кримінального правопорушення не доведено, а відтак він не має ознак речового доказу, визначених у ст. 98 КПК України. Крім того захисник стверджує, що в клопотанні правоохоронці просять накласти арешт на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України попри те, що станом на теперішній час не має достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України). Також на думку захисника, в порушення ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна не зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту транспортного засобу.

Одночасно захисник повідомила, що вилучений автомобіль спільно придбаний подружжям Нетреби та Гавриліною 24.02.2023 року шляхом витрат коштів із сімейного бюджету. Транспортний засіб використовувався дружиною підзахисного, яка не є підозрюваною в будь-якому кримінальному провадженню, з метою виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільної доньки - малолітньої ОСОБА_7 , а відсутність поряд батька та безпосередньо транспортного засобу в місті, яке щоденно піддається обстрілам з боку рф, ускладнює й саме по собі важке життя дитини, так як мати позбавлена можливості в повному обсязі виконувати батьківські обов`язки, направлені на розвиток дитини шляхом відвідування творчих гуртків, що сприяє суттєвому порушенню прав дитини.

В ході судового розгляду встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001787від 30.09.2024 за підозрою НетребиВ. ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1393 о/с від 18.08.2024 майора поліції ОСОБА_6 призначено на посаду начальника сектору водної поліції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

У відповідності до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженого Законом України 08 травня 2024 року № 3684-IX з 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час на території України діє воєнний стан, про який ОСОБА_6 достовірно обізнаний.

Водночас, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу співробітником Національної поліції України, усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995, (із змінами від 13 жовтня 2023 року № 1081) виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою групою осіб, керуючись злочинним умислом з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення, став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий злочин, а саме: організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у ОСОБА_6 разом з невстановленими на теперішній час особами, виник злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, усвідомлюючи, що для досягнення їх кінцевої мети, яка полягає в отримані грошових коштів за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, наприкінці вересня поточного року, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, при особистій зустрічі повідомив своєму знайомому ОСОБА_9 про те, що він може організувати переправляння через державний кордон України осіб, які є військовозобов`язаними, за грошову винагороду у розмірі 6500 доларів США.

Також, у ході вказаної розмови ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 про те, що у випадку, якщо такі особи знайдуться, то подальшу координацію дій таких осіб він та інші невстановлені слідством особи, будуть здійснювати через месенджер Telegram.

У свою чергу, ОСОБА_9 необхідно буде передати ОСОБА_6 нікнейм такої особи, для подальшого зв`язку.

Надалі, на виконання раніше укладених домовленостей, 18.10.2024 ОСОБА_9 приблизно о 13 год 40 хв скинув ОСОБА_6 у месенджері Whatsappнікнейм «@wolf2020200».

У той же час, ОСОБА_9 повідомив, що указаний нікнейм належить особі, що виявила бажання перетнути державний кордон України, а саме військовозобов`язаному - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надалі, узгодивши час і місце зустрічі, продовжуючи свої злочинні дії направлені на отримання неправомірної вигоди, діючи з корисливих мотивів ОСОБА_6 зустрівся із ОСОБА_9 у провулку Чорновола в м. Одесі приблизно о 14 год. 00 хв.

У ході вказаної зустрічі ОСОБА_9 передав за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 6500 доларів США, що станом на 18.10.2024 складало 268 028 гривень 15 копійок.

Після отримання грошових коштів, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 про те, що особі, яка буде виїжджати, необхідно буде мати із собою мінімум речей та закордонний паспорт.

Також, ОСОБА_6 попросив ОСОБА_9 скинути йому на телефон ім`я людини, яка планує виїхати за кордон, та її номер телефону.

Діючи на виконання вимоги ОСОБА_6 , ОСОБА_9 надіслав останньому у месенджері Whatsapp дані, які останній просив, а саме ім`я ОСОБА_11 , та номер телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на особисте протиправне збагачення, діючи за попередньою змовою з невстановленими на теперішній час особами, ОСОБА_6 переслав вказаним особам контактні дані ОСОБА_10 у месенджері Telegram, та розподілив отримані грошові кошти від ОСОБА_9 у розмірі 6500 доларів США між невстановленими на теперішній час учасниками протиправної схеми.

Діючи на виконання заздалегідь розробленого плану, направленого на особисте протиправне збагачення шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, невстановлені на теперішній час особи створили у месенджері Telegram аккаунт « ОСОБА_12 », який не був зареєстрований за номером мобільного телефону, з якого почали координувати дії військовозобов`язаних осіб, які сплатили грошові кошти та мали намір незаконного перетину державного кордону України.

Так, 22.10.2024 ОСОБА_10 отримав від контакту, записаного у месенджері Telegram як « ОСОБА_12 » на номер мобільного телефону, вказівку прибути до 18 год. 00 хв. 22.10.2024 до готелю «Стайні Богнатово», розташованого у АДРЕСА_2 , та чекати подальших вказівок.

Надалі, виконуючи вказівки вказаного контакту, що діяв за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 прибув до вказаного готелю, в якому вже перебували інші військовозобов`язані особи, які мали намір незаконного перетину державного кордону - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

У подальшому, на виконання отриманих у месенджері вказівок від контакту «Ваня Дорога», ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , 23.10.2024 приблизно о 04 год. 00 хв. вийшли з готелю та сіли в автомобіль марки ДеуЛанос, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням громадянина Республіка Вірменії ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та виїхали у бік державного кордону України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою.

Надалі, у межах контрольованого прикордонного району, а саме біля АДРЕСА_3 автомобіль марки ДеуЛанос, реєстраційний номер НОМЕР_3 був зупинений працівниками правоохоронних органів, а намір ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо незаконного перетину державного кордону України поза меж пункту пропуску був пресічений.

Таким чином, в ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні слідчих (розшукових) дій в тому числі затримань і обшуків з метою відшукання речей та документів, що мають значення для досудового розслідування грошових коштів здобутих злочинним шляхом, документів, що сприяли вчиненню злочину, комп`ютерної техніки тощо.

Слідчим в ході проведення комплексу слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження № 0001787 від 30.09.2024на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2024 у справі № 947/33757/24 провадження № 1-кс/947/14486/24, проведено23.10.2024 обшук автомобіля марки Ford моделі Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та який знаходився поруч з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході проведення обшуку старшим слідчим ОСОБА_17 встановлено та вилучено наступні речі та документи, що мають значення для досудового розслідування, а саме:

Автомобіль марки Ford,моделі Focus,д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та який вилучено слідчим та поміщено на спецмайданчик № 6 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27-А.

Постановою слідчого від 23.10.2024 вище перелічене, вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України встановлено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

В даному випадку слідчий суддя не виключає того факту, що вилучений автомобіль марки Ford, моделі Focus,д.н.з. НОМЕР_1 міг використовуватися для реалізації злочинної схеми, зокрема для незаконного перевезення осіб призивного віку через державний кордон України, а від так міг зберегти на собі сліди вчинення злочину. У зв`язку з чим зазначений автомобіль можу бути знаряддям злочину та відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від, а отже, воно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

Окрім того у судовому засіданні прокурор обґрунтовуючи клопотання посилався на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 23.10.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 затримано в порядку ст.. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пункт 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1)наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2)вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Слідчим суддею встановлено та не заперечувалось стороною захисту, ОСОБА_6 перебуває у статусі підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Санкцією ч. 3 ст. 332 КК України визначено обов`язковим додатковим покаранням конфіскацію майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Перелік майна, яке підлягає конфіскації, наведений у ч. 1 ст. 49 КВК України, згідно з якою конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує положення ч. 5 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи із нормативного визначення арешту майна, останній можливий шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Враховуючи наявний та встановлений ризик можливого відчуження майна, слідчий суддя погоджується, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині заборони відчуження та розпорядження може призвести до можливості його передачі, відчуження на користь третіх осіб або до настання інших наслідків, які унеможливлять виконання судового рішення в частині конфіскації майна підозрюваного, якщо таке рішення буде постановлене за результатами судового розгляду цього кримінального провадження.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності, на думку слідчого судді, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001787 від 30.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України- задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на:

- Автомобіль марки Ford, моделі Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та який вилучено слідчим та поміщено на спецмайданчик № 6 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27-А.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1