Провадження № 1-кс/752/4099/24
У Х В А Л А

30 серпня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора відділу прокуратури Автономної респубілки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання подане в кримінальному провадженні № 0000216 від 09.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України старшим слідчим в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_5 погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, -

в с т а н о в и в :

старша слідча в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_8 за погодженням прокурора відділу прокуратури Автономної респубілки Крим та міста Севастополя ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000216 від 09.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що наприкінці лютого 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя із числа осіб, які прихильно ставились до питання приєднання Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до рф, в тому числі і за рахунок досвідчених військових та інших осіб, у порушення ч.?6 ст.?17 Конституції України, почали створюватись непередбачені Конституцією та законами України збройні формування, метою яких надання підтримки проросійськи налаштованим рухам та партіям, що діяли на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та сприяння військовим підрозділам збройних сил рф у вчиненні дії по встановленню контролю над територією Кримського півострову, а також над органами виконавчої та законодавчої влади Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

За вищеописаних умов та викладених обставин на території

м. Сімферополя невстановленими, слідством особами створено та розпочало діяльність незаконне збройне формування «Самооборона Криму». Вказане формування мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також за сприяння представників спецслужб та військових рф було озброєно вогнепальною зброєю.

У кожному структурному підрозділі не передбаченого законодавством збройного формування «Самооборона Криму», ставились завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки військових армії рф, придушення організованого опору проукраїнські налаштованого населення на території півострову Крим, депортації населення з АР Крим, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, нападі на підприємства, установи, організації, громадян. Вказане формування дислокувалось в різних населених пунктах та Кримського півострову та мало загальну координацію керівництва.

При цьому, незаконне збройне формування «Самооборона Криму» діяло у тісній співпраці з російською ФСБ і російською армією, яка видала зброю членам вказаного незаконного збройного формування. Останні діяли на підтримку російських військ, приймали участь у блокаді українських військових частин, здійснювали спільні чергування на укомплектованих зброєю блокпостах. Ополченці, які входили до складу «Самооборони Криму», з метою недопущення проукраїнської пропаганди і протестів проти засилля російських військ на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, захоплювали українських військовослужбовців, журналістів та активістів і передавали їх російським військовим.

Так, 22.03.2014 року приблизно в обідній час, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи «бійцем так званої Самооборони Криму», разом із іншими невстановленими особами вказаного збройного формування, маючи на озброєні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, прибув до території ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), що розташована у АДРЕСА_1 .

Того ж дня, у період часу з 18 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , спільно із іншими особами із складу 2самооборони Криму», виконуючи протиправні накази невстановлених осіб із числа «ватажків», зазначеного збройного формування та завдання незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади громадського - політичного характеру методами військових операцій, відповідно до розподіленої йому ролі, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, у випадку непокори, проник на територію стратегічного об`єкту, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України («ІНФОРМАЦІЯ_2»), протиправно зайнявши його приміщення, об`єкти та контрольно-пропускний пункт, з метою недопущення на територію військової частини «проукраїнсько» налаштованого населення.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України («ІНФОРМАЦІЯ_2») була захоплена, у зв`язку із чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана через позбавлення підрозділів Збройних Сил України можливості оперативно реагувати на військову агресію.

У подальшому, після окупації території Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 , представниками окупаційної влади нагороджений медаллю «За возвращение Крыма» та нагрудним знаком «За 3-ю оборону Севастополя».

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Крім того, обґрунтовуючи неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та необхідності тримання підозрюваного під вартою, слідчий посилається на те, що ОСОБА_7 підозрюється в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, та те, що розслідуванням встановлено обставини, які дають підстави вважати, що підозрюваний до цього часу переховується від органів досудового розслідування, та про наявність у зв`язку з цим ризиків, а саме що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваних за аналогічні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому у органу досудового розслідування виникли підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання, просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи його не обґрунтованим.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, захисника, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

Так, встановлено, що 19 жовтня 2018 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено повідомлення про підозру, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на положень даної статті слідчий суддя під час вирішення питання щодо наявності підстав для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за його відсутності має встановити, зокрема чи набув ОСОБА_7 статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні, в рамках якого розглядається клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Правила, які визначають хто у кримінальному провадженні є підозрюваним, закріплені у ст. 42 КПК.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Отже, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

Тобто вищевказана процесуальна норма визначає три рівнозначні випадки за відповідності ситуації особи хоча б одному з яких вона вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Зокрема, у даному судовому провадженні сторона обвинувачення доводить, що у ситуації з ОСОБА_7 йдеться про третій випадок, передбачений ч. 1 ст. 42 КПК, існування якого свідчить про наявність у нього статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні.

Вимоги, відповідність ситуації конкретної особи яким може вказувати на наявність у неї статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, включають три обов`язкові складові, відсутність хоча б однієї з яких свідчить про відсутність у такої особи відповідного процесуального статусу.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): (1) складення щодо особи повідомлення про підозру; (2) не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; (3) вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

І, якщо для першого випадку, закріпленого у ч. 1 ст. 42 КПК (коли місцезнаходження особи відоме і в день складення їй можливо вручити повідомлення про підозру), передбачено вимогу про його вручення саме у день складення (ч. 1 ст. 278 КПК), то для третього випадку (коли повідомлення про підозру в день складення вручити неможливо) встановлено правило, за яким вручення відповідного повідомлення має здійснюватися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень. Про це прямо зазначено у ч. 1 ст. 42 і ч. 1 ст. 278 КПК.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, однак стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів слідчому судді щодо вжиття заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_7 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), за такого, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні відповідно до положень ч.1 ст.42 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 111, 135, 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202 КПК України,

у х в а л и в :

клопотання подане в кримінальному провадженні № 0000216 від 09.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України старшим слідчим в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_5 погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної респубілки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України , залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1