справа № 619/6031/24
провадження № 1-кп/619/377/24
ВИРОК

іменем України

15 листопада 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000457 від 08.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Пересічне Харківського (кол. Дергачівський) району Харківської області громадянина України, з середньою спеціальною освітою, перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, волонтер Благодійного фонду митрополита ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_6

представник потерпілого - ОСОБА_7

потерпіла - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 07 квітня 2024 року приблизно о 21 год 40 хв керував автомобілем «ВМW 530» р.н. НОМЕР_1 та рухався по вулиці Сумський шлях у с-щі Солоницівка Харківського району Харківської області зі сторони м. Харкова в напрямку с-ща Пересічне зі швидкістю приблизно 110-130 км/годину. Під час руху по вищевказаній вулиці в районі будинку № 9 ОСОБА_3 , здійснюючи маневр ліворуч, та починаючи обгін транспортного засобу «VOLKSWAGEN JETTA» р.н. НОМЕР_2 , проявив неуважність при керуванні автомобілем, не врахував дорожню обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, чим грубо порушив вимоги п.п.10.1 та 14.2 в) Правил дорожнього руху України, згідно до яких:

- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п.14.2 «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) «смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані»,

та виїхавши на зустрічну смугу допустив зіткнення з велосипедом «SPELLI SX5500» під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого останній отримав несумісну з життям сукупну травму тіла та загинув на місці події. Після скоєння наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 не зупиняючись поїхав з місця події. Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_3 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, діючи необережно, перед початком обгону не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним, а також не переконався, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля вліво, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з велосипедом «SPELLI SX5500» під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку, що спричинило вказані вище наслідки.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт і обставини його вчинення, так, як це вказано вище та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував завдану потерпілій шкоду.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.

Водночас судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, осуд своєї поведінки, намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за формою вини - необережний, у тому числі тяжкі та незворотні наслідки - смерть людини, обставини, що пом`якшують покарання, факт повного відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_8 , дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, являється волонтером Благодійного фонду митрополита ОСОБА_4 , за що має подяку за активну діяльність та самовідданість у прискоренні перемоги, за місцем проживання характеризується позитивно, як особа, яка користується повагою серед однолітків, шанобливо ставиться до старших, здійснює догляд за бабусею ОСОБА_10 , 1941 р.н., яка мешкає в АДРЕСА_2 , проживає разом з батьками пенсійного віку: ОСОБА_11 , 1964 р.н. та ОСОБА_12 , 1964 р.н., перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до висновку Обласної клінічної наркологічної лікарні від 09.04.2024 у ОСОБА_3 алкогольного та наркотичного сп`яніння не виявлено, водночас, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочини та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, враховуючи положення ч. 1 ст. 69-1 КК України, якою передбачено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

У своїх рішеннях суд касаційної інстанції неодноразово наголошував, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань або вирішення питання про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, враховуючи дані про особу винного, ставлення ОСОБА_3 до скоєного, який щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував завдані збитки, думку потерпілої та її представника та, враховуючи позицію прокурора, який просив застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з визначенням іспитового терміну, зваживши на те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, які вважає необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

До того ж санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Враховуючи характер та мотиви допущених ОСОБА_3 порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та те, що з моменту вчинення злочину та на момент розгляду справи, у суду відсутня інформація про вчинення винним інших кримінальних (адміністративних) правопорушень протягом цього періоду, можна дійти висновку, що мета покарання (виправлення засудженого) може бути досягнута без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Частиною 1 статті 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Постановою старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 08.04.2024 велосипед «Spelli sx5500» визнано речовим доказом та відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 на зазначений велосипед накладено арешт та поміщено на територію спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Постановою старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 08.04.2024 автомобіль «ВМW 530D» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 на зазначений автомобіль накладено арешт та поміщено на територію спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Постановою старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 08.04.2024 автомобіль «ВМW 530D» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 на зазначений автомобіль накладено арешт та поміщено на територію спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Постановою старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 08.04.2024, 1 пакет з фрагментами тонування зі склом та плямами бурого кольору; 1 пакет зі змивом з ручки задньої лівої двері; 1 пакет зі змивом з внутрішньої ручки правої задньої двері; 1 пакет зі змивом з ручки коробки перемикання швидкостей; 1 пакет з дактоплівкою з переднього пасажирського сидіння; 1 пакет зі змивом з внутрішньої ручки передньої правої двері; 1 пакет з фрагментами лобового скла з невідомою речовиною; 1 пакет з зіскобом речовини бурого кольору з лобового скла; 1 пакет змив невідомої речовини з лобового скла; 1 пакет зі змивом з внутрішньої сторони водійської двері; 1 пакет змив з рульового колеса; 1 пакет зразок невідомої речовини з лобового скла; 1 пакет з дактоплівкою з водійського сидіння, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 на зазначені речові докази накладено арешт та поміщено для зберігання за адресою: АДРЕСА_3 .

Як передбачено ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що судовий розгляд по справі закінчено, арешти підлягають скасуванню, а речові докази - поверненню власникам (законним володільцям) та знищенню.

Згідно зі ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме за проведення:

-судової трасологічної експертизи №3220 від 19.07.2024 в розмірі 33698,96 грн (стягувач держава, код доходів: 02883133);

-судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/121- 24/10525-ІТ від 26.06.2024 в розмірі 4543,68 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300);

-судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/10526-ІТ від 18.07.2024 в розмірі 4543,68 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300);

-судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121- 24/10727-БД від 25.07.2024 в розмірі 22344,46 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300);

-судової експертизи деталей транспортних засобів № СЕ-19/121- 24/16756-ІТ від 09.07.2024 в розмірі 6058,24 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300);

-судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/19098-ІТ від 18.07.2024 в розмірі 4543,68 грн. (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300).

Як передбачено ч. 1 ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 03.07.2024 по справі №953/2676/24 щодо ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід в виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 04.09.2024 з визначенням застави у розмірі 151400, 00грн.

ОСОБА_12 було внесено 151400, 00грн, про що свідчить платіжна інструкція №0.0..1 від 03.07.2024.

Частиною 11 статті 182 КПК України визначено, що застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Отже, після набрання вироком законної сили, внесену заставу в сумі 151400, 00грн необхідно повернути заставодавцю ОСОБА_12 .

Запобіжний захід, у вигляді застави щодо ОСОБА_3 , суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити незмінним.

Після набрання ухвалою законної сили заставу у розмірі 151400, 00грн (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста гривень) повернути ОСОБА_12 , які внесені згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 03.07.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судової трасологічної експертизи №3220 від 19.07.2024 в розмірі 33698,96 грн (стягувач держава, код доходів:02883133); судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/121- 24/10525-ІТ від 26.06.2024 в розмірі 4543,68 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/10526-ІТ від 18.07.2024 в розмірі 4543,68 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121- 24/10727-БД від 25.07.2024 в розмірі 22344,46 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової експертизи деталей транспортних засобів № СЕ-19/121- 24/16756-ІТ від 09.07.2024 в розмірі 6058,24 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/19098-ІТ від 18.07.2024 в розмірі 4543,68 грн (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300).

Арешт майна, який накладено ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 - скасувати.

Речові докази:

-велосипед «Spelli sx5500», який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ( АДРЕСА_4 )- повернути потерпілій ОСОБА_8 ;

- автомобіль «ВМW 530D» р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ( АДРЕСА_4 ) - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1