Справа № 359/7254/22
Провадження № 1-в/740/160/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

- представник відділу пробації ОСОБА_3 ,

- прокурор ОСОБА_4 ,

- засуджений ОСОБА_5 ,

- захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині подання Ніжинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року,

установив:

У травні 2024 року до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшло вказане подання, яке мотивоване тим, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків: повідомляти уповноважений орган з пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

04.01.2023 ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування іспитового строку в Бориспільському районному відділі № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, його було попереджено про те, що у разі систематичного порушення громадського порядку, що потягнуть за собою адміністративні стягнення або неявки до органу пробації для реєстрації без поважної причини відносно нього будуть направлені матеріали до суду для вирішення питання про скасування звільнення від покарання з випробуванням і направлення для відбування покарання, призначеного вироком суду. Згідно статичних факторів оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення (форма вини, вік, в якому вчинено правопорушення) відповідні бали індикаторів оцінюються як низький рівень.

22.12.2022 ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У подальшому 18.01.2023 ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн. 15.08.2023 у письмовому поясненні ОСОБА_5 підтвердив, що йому відомо, що в разі подальшого порушення громадського порядку йому буде винесено письмове попередження та матеріали особової справи будуть направлені до суду для вирішення питання про скасування іспитового терміну.

27.01.2024 ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (постанова ЕНА № 1318662) та за ч. 1 ст. 122 КУПАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (постанова ЕНА № 1318652). У подальшому 19.02.2024 ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (постанова ЕНА № 1476264) та за ч. 5 ст. 126 КУпАП (постанова суду про адміністративне правопорушення від 11.03.2024).

21.02.2024 ОСОБА_5 повідомив Бориспільський районний відділ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, що буде проживати в АДРЕСА_1 . У цей день був надісланий запит до Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області для перевірки факту проживання. 18.03.2024 надано відповідь з Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області щодо перевірки факту проживання та спрямовано запит щодо надання особової справа для виконання по територіальності. 27.03.2024 особова справа для виконання по територіальності була прийнята Ніжинським РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області.

03.04.2024 ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування іспитового строку, його було попереджено про те, що у разі систематичного порушення громадського порядку, що потягнуть за собою адміністративні стягнення або неявки до органу пробації для реєстрації без поважної причини відносно нього будуть направлені матеріали до суду для вирішення питання про скасування звільнення від покарання з випробуванням і направлення для відбування покарання, призначеного вироком суду. Згідно із статичних факторів оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення (форма вини, вік, в якому вчинено правопорушення) відповідні бали індикаторів оцінюються як низький рівень.

06.05.2024 у письмовому поясненні ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідно до внесених змін до Закону України від 23 серпня 2023 р. № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», а також з наказом Міністерства юстиції України № 303/5, згідно з яким затверджено Зміни до Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, із ОСОБА_5 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення притягнення до адміністративної відповідальності.

25.05.2024 до Ніжинського РВ ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області з Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло повідомлення та постанова суду від 18.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилаючись на вищевказані обставини, представник органу пробації вважав за необхідне скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням і направити засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року.

У судовому засіданні представник відділу пробації підтримав подання та просив його задовольнити. Крім того, зазначив, що до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області направлено подання стосовно ОСОБА_5 про приведення вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ, судове засідання призначено на 08 листопада 2024 року.

Прокурор у судовому засіданні зауважив, що діяння, за які ОСОБА_5 був засуджений, станом на час розгляду подання декриміналізовані, відповідне подання про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства направлено до суду, судове засідання призначено на 08 листопада 2024 року, а тому вважав недоцільним розглядати вказане подання.

У судовому засіданні засуджений та його захисник заперечили проти задоволення подання. Зокрема, захисник зазначив, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, роботи, за яким характеризується позитивно, не є небезпечним для суспільства, його виправлення можливе без ізоляції. Засуджений не заперечував проти фактів притягнення його до адміністративної відповідальності, при цьому зауважив, що сплатив усі штрафи.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Указаний вирок набрав законної сили 17 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно із ч. 3 ст. 164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Статтею 166 КВК України встановлено, що в разі систематичного невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, покладених на нього, систематичного вчинення адміністративних правопорушень уповноважений орган з питань пробації надсилає до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Систематичним невиконанням покладених на засудженого обов`язків є невиконання протягом іспитового строку три і більше разів одного або кількох обов`язків без поважних причин.

Систематичним вчиненням адміністративних правопорушень є вчинення трьох і більше адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок.

Таким чином, аналізуючи положення вказаних норм закону, для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання необхідно кілька складових, а саме: 1) невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом; 2) систематичне вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення.

Вирішуючи питання про направлення засудженого для відбування призначеного покарання, суд повинен з`ясувати чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки, у чому полягали правопорушення, які стягнення на нього були покладені, чи відбувалися вони систематично.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.

Разом з цим матеріалами подання не доведено умисного ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, умисного порушення ним умов призначеного випробування. Поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку, а також як невиконання обов`язків, покладених на нього вироком суду. У матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом вказували на наявність підстав направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком у вказаному випадку.

Крім того, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, відповідно до якого ч. 2 ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладена в наступній редакції: «Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Пунктом 5 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 3028 грн.

Отже, згідно з новою редакцією ст. 51 КУпАП, відповідальність за ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 757 грн. Відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення складає від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить від 757 грн до 3028 грн.

Таким чином, починаючи з 09 серпня 2024 року, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення складає більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн, тобто більше 3028 грн.

Тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) не є кримінально-караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

При цьому суд бере до уваги приписи ч. 1 ст. 5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому вказані зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

У процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, які призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону в часі. Так, згідно із ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Указана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Згідно з вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, де вартість викраденого ОСОБА_5 майна за першим епізодом вчиненого ним протиправного діяння становила 562,36 грн, за другим епізодом 431,46 грн.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

За таких обставин, наявні підстави для розгляду питання про приведення вироку суду у відповідність до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, і відповідно, відсутні підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування покарання.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року.

Керуючись ст. 2, 22, 26, 376, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні подання Ніжинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1