провадження №1-кп/947/1215/24
У Х В А Л А

07 жовтня 2024 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000096 від 16.01.2024 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст клопотання.

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000096 від 16.01.2024 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

07.10.2024 року в підготовчому судовому засіданні, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування якого, прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_3 зокрема обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.08.2024 до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 20.10.2024.

Враховуючи викладене, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є актуальними і до тепер: зокрема, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Санкції статті відносять інкриміновані кримінальні правопорушення до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, беручи до уваги, що в умовах воєнного стану, під час цілодобової військової агресії з боку російської федерації, обвинувачений ОСОБА_3 вчиняє умисні тяжкі злочини з метою отримання збагачення.

Вказував, що перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину обвинувачений ОСОБА_3 матиме можливість перетнути державний кордон з іншою державою, оскільки наразі продовжує тривати воєнний стан, цілодобово триває збройна агресія з боку російської федерації, наявна велика кількість осіб, що перетинають кордон, а в деяких місцевостях взагалі відсутні межі територіальної цілісності ОСОБА_3 може спробувати уникнути кримінальної відповідальності та бути непоміченим при перетині державного кордону. У зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати останнього.

Крім того, стверджував, що продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків, оскільки під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільно небезпеку злочину, перебуваючи на волі ОСОБА_3 може вжити заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано на свідків, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків, які в подальшому будуть допитуватися безпосередньо судом, змінити покази на свою користь, до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. Ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Наголошував, на неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжких злочинів (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років) та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, дає підстави вважати, що останній може переховуватися від суду. Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та/або суду не надходило звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 є військовослужбовцем, який дислокується у підрозділі військової істини за місцем проходження служби відповідно до наказу командира. З огляду на те, що наразі триває воєнний стан, дислокація військовослужбовців може постійно змінюватися. Крім того, у випадку загрози ракетного обстрілу або іншої небезпеки, підрозділ, в якому обвинувачений ОСОБА_3 проходить військову службу, передислокується в інше більш безпечне місце. Крім того, під час перебування ОСОБА_3 навіть під цілодобовим домашнім арештом, не виключає можливості здійснення впливу на свідків у кримінальному провадженні як безпосередньо, так і через інших осіб, схиляючи свідків до надання неправдивих показань під час їх допиту судом, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.131, 132, 176 - 178, 183, 184, 194, 314, 315 КПК України, просив суд: продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів без визначення розміру застави з утриманням на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних силах України.

2. Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, у його задоволенні просили відмовити. Захисник зокрема зазначила, що ризики передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України прокурором не доведені. Звертала увагу, що ОСОБА_3 продовжує й надалі проходити службу у Збройних силах України. Просила застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151400,00 грн.

Прокурор проти застави у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб не заперечував, вважав за можливе його також застосувати як альтернативний запобіжний захід.

3. Висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 21.08.2024 року, до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.10.2024 року, із визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 242240,00 грн.

Під час застосування вказаного запобіжного заходу, слідчим суддею були враховані ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

-) щодо п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

-) щодо п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ключовий свідок є давнім знайомим ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідка з метою зміни показань під час судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст.194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч.4 цієї статті.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину у сукупності з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого та є достатньою підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання зазначеним ризикам.

На думку суду, тривалість застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинуваченого під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами в умовах воєнного стану.

В той же час, враховуючи, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем, проходить службу у Збройних силах України з початку повномасштабного вторгнення, є добровольцем, учасником бойових дій, має поранення, яке отримав під час захисту Батьківщини, суд вважає за доцільне зменшити обвинуваченому визначений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 21.08.2024 року розмір застави, до 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

У задоволенні клопотання захисника в частині застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою або зменшення розміру застави задовольнити.

2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, з утриманням на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних силах України строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 грудня 2024 року включно.

3. Зменшити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у кримінальному провадженні до 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 151400 (сто п`ятдесят одній тисячі чотириста) гривням 00 копійок.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно та зобов`язати останнього:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із міста Одеси без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматися від спілкування з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та іншими свідками у кримінальному провадженні №0000096 від 16.01.2024 року.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1