справа № 208/8037/23
№ провадження 1-кп/208/94/24
ВИРОК

Іменем України

12 серпня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000967 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, не працюючий, має на утриманні малолітнього сина, 2019 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується за ч.1 ст. 119 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 16.00 годині 27.06.2023 року, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , перебував на першому поверсі у під`їзді АДРЕСА_3 , де між ними виник словесний конфлікт.

В ході зазначеного конфлікту та внаслідок проявленої ОСОБА_8 агресії, у ОСОБА_9 відносно останнього раптово з`явилась особиста неприязнь, та виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Приблизно о 16.05 годині цього ж дня, ОСОБА_9 реалізовуючи свій умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, знаходячись навпроти останнього на сходинковому марші, на сходинку вище від потерпілого, не переслідуючи мети навмисного позбавлення його життя, тобто діючи з необережністю, а саме зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків вчиненого ним діяння у вигляді заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень та подальшої смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс останньому один удар долонею лівої руки в праву сторону обличчя.

Від завданого ОСОБА_9 удару, ОСОБА_8 похитнувся та впав лівою бічною частиною тулубу на металеві поручні, після чого послизнувшись на власних капцях, впав лівою бічною частиною тулубу на бетонний сходинковий марш.

Після завданого удару ОСОБА_9 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

О 12.13 годині 03.07.2023 року, бригадою екстреної медичної допомоги за місцем мешкання ОСОБА_8 констатована його біологічна смерть, яка сталась внаслідок тілесних ушкоджень заподіяних необережними діями ОСОБА_9 , у вигляді закритої тупої травми селезінки з крововиливом та розривом її тканини які відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

За обставин викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, та пояснив суду наступне.

З ОСОБА_8 був раніше знайомим, неприязливих стосунків між ними не було. ОСОБА_8 заборгував йому гроші, і в зазначений в обвинуваченні час вони домовились з ним про зустріч. Зустрівшись у дворі будинку, де мешкав ОСОБА_8 , вони разом зайшли до під`їзду. Піднявшись на перший сходовий майданчик зупинились, та стали розмовляти. Розмова перейшла у сварку, під час якої він ударив ОСОБА_8 долонею по обличчю. Від удару Водопян упав та ударився тулубом о сходини. Як саме ОСОБА_8 впав, не пам`ятає, зазначав про це при слідчому експерименті. Потім ОСОБА_8 підвівся, вони продовжили розмову, домовилися про дату повернення боргу, після чого він пішов.

Він щиро кається у скоєному та осуджує свою поведінку. Просить його суворо не карати. Заявлені потерпілою вимоги він відшкодував.

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила в судовому засіданні, що загиблий є її чоловіком. Обвинуваченого раніше не знала. В зазначений час в обвинувальному акті час чоловік вийшов у під`їзд. Ніякого шуму з під`їзду вона не чула. Повернувся чоловік побитий, на обличчі була кров. Чоловік пішов до де втратив свідомість. Вона викликала «швидку», але по її приїзду та огляду, чоловік від госпіталізації відмовився. Наступного дня вони ходили до лікарні де чоловіка знов ОСОБА_11 та призначили лікування. Згодом його знову стало зле. Вона викликала «швидку», але чоловік знову відмовився від госпіталізації. Після того як «швидка» поїхала, йому стало зле, він пішов до вбиральні де помер. Обвинувачений заявлені нею вимоги відшкодував. Покарання просить призначити на розсуд суду.

Правова позиція Верховного Суду в рішенні від 09.12.2021 року у справі № 487/4245/18, полягає в тому, що: «Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження»

Фактично, зізнання особи у вчиненні злочину має низку правових наслідків для кримінального провадження і може впливати на його обсяг та вид процесуальних рішень. Зокрема, провадження може закінчуватися затвердженням угоди про визнання винуватості, угоди про примирення з потерпілим, а також проведенням скороченого судового розгляду.

Однак, намагання зробити кримінальний процес максимально оптимальним і спрощеним містить ризики втрати об`єктивності та обґрунтованості судового рішення, справедливості призначеного покарання, а також можливості уникнути адекватного покарання за вчинений злочин.

Враховуючи викладене, судом досліджено висновок судово-медичної експертизи № 1738-Е від 18.07.2023 року, згідно якого смерть ОСОБА_7 настала близько двох годин до огляду трупа на місті (14 година 03.07.2023 року) від закритої тупої травми тіла тупа травма селезінки з крововиливом та розривом тканини селезінки по вісцеральній поверхні з крововтратою 2300 мл. рідкої крові, яка виникла внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі о такі, та відноситься до тяжких тілесних ушкодження по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть (т.2 а.с. 21-23)

Під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 від 08.08.2023 року, обвинуваченим зазначено про обставини нанесення Водопян удару та його падіння на сходини (т.2 а.с. 138-141)

Заподіяння тілесних ушкоджень за обставин зазначених обвинуваченим при проведенні слідчого експерименту, висновком судово-медичної експертизи № 1738-Е-2 від 23.08.2023 року, не виключається (т.2 а.с. 144)

Враховуючи клопотання ОСОБА_9 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідження висновків експертиз і слідчого експерименту з ОСОБА_9 , суд вважає недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обсяг яких визначено, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_9 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 119 КК України, як вчинення вбивства через необережність.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд вважає повне визнання своєї вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлені.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.1 ст. 119 КК України передбачає покарання у виді від 3 до 5 років обмеження волі, або позбавлення волі на той же самий строк.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, вину визнав повністю, скарг на його поведінку за місцем мешкання не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, враховує обставини що пом`якшують його покарання, відсутність обставин які його обтяжують.

Міра покарання обвинуваченому ОСОБА_9 встановлюється судом з урахуванням наведеного аналізу досліджених матеріалів справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення та доводів сторони захисту, позицією потерпілої сторони.

Статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії», «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним»

У справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав: «для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яка є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Враховуючи обставини справи, принцип індивідуалізації покарання та думку учасників судового засідання, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливо шляхом призначення йому покарання встановленої в санкції ч.1 ст. 119 КК України, а саме шляхом призначення йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

На думку суду, зазначене покарання, є законним, справедливим та цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого тне обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання, у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_4 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_4 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1