Номер провадження: 11-сс/813/932/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000681 від 24 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 27 липня 2024 року

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 166 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 502 648 грн. та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися із міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

3)утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі або альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ризики прокурором не доведені і тяжкість злочину не є підставою для застосування будь-якого запобіжного заходу, який за своєю природою не є кримінальним покаранням.

Крім того слідчий суддя визначив підозрюваному завідомо непомірний розмір застави.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а отже слідчий суддя мав визначити підозрюваному заставу в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка може бути збільшена у виключних випадках. В свою чергу наявність жодних виключних випадків сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела.

Слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_8 раніше не судимий і йому не оголошено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, він має постійне місце проживання та позитивні характеристики за місцем мешкання і роботи. Також на його утриманні перебуває бабуся похилого віку, яка є пенсіонеркою, а сам ОСОБА_8 є інвалідом дитинства другої групи.

Позиції учасників судового провадження

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 підтримав позицію захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

З наданих до апеляційного суду матеріалів провадження убачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000556, відомості про яке 29.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи службовою особою, перебуваючи на посаді державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), діючи умисно, всупереч ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого незаконного збагачення, спрямованого на вимагання та отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 , 28.05.2024 близько 12 год. 30 хв., перебуваючи біля Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, 10-а, будучи обізнаним, що в провадженні в головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_11 перебуває виконавче провадження АСВП № 63145198 від 30.09.2020 стосовно виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси (Справа №522/24685/14-ц, Провадження №2/522/4070/18) від 05.11.2018 року, вимагаючи, виказав громадянинці ОСОБА_10 , надати йому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1 000 доларів США, за здійснення впливу на головного державного виконавця ОСОБА_11 щодо прийняття нею позитивного рішення на користь ОСОБА_10 , а саме закриття виконавчого провадження відносно останньої.

29.05.2024 об 14 год. 12 хв., ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочини умисел, перебуваючи біля автомобіля марки «SKODA» моделі «ENYAQ» білого кольору, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », що перебуває у власності ОСОБА_12 , напроти житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , особисто одержав неправомірну вигоду у сумі 1 000 доларів США (відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют встановленого Національним Банком України станом на 07.05.2024 становило 40 395 грн.), від ОСОБА_10 , за здійснення впливу на головного державного виконавця ОСОБА_11 щодо прийняття нею позитивного рішення на користь ОСОБА_10 , а саме закриття виконавчого провадження відносно останньої.

Після чого злочинну діяльність ОСОБА_8 припинено працівниками правоохоронних органів.

За викладених вище обставин, 30.05.2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України підтверджується:

- заявою про вчинення злочину;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 яка повідомила, що ОСОБА_8 запропонував щоб не арештовувати її рахунки, інші квартири, та взагалі будь-яке майно, та щоб не передавати інформацію до поліції про не виконання рішення суду, свідок повинна надати 1000 дол. США, та у разі якщо надасть він та колега, нічого робити не будуть та взагалі закриють справу.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що він мав телефонну розмову з ОСОБА_14 , щодо виконавчого провадження відкритого щодо свідка 1, в результаті якої, ОСОБА_8 повідомив, що він та його колега можуть зробити кіпу проблем свідку 1, також передадуть інформацію до органів слідства та її притягнуть до кримінальної відповідальності, але зазначив, що є вихід якщо свідок 1 надасть їм 1000 дол. США він вирішить питання з колегою, та допоможуть переоформити квартиру та не будуть створювати проблеми.

- протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, що надавалися в якості неправомірної вигоди;

- посадовою інструкцією державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_8 та іншими матеріалами у їх сукупності;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та іншими матеріалами.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 .

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

З огляду на те, що в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу слідчого судді в цій частині.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийнятті рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави, поєднане із вимаганням такої вигоди, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та незаконного впливу на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

З огляду на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді щодо наявності ризику спотворення доказів у вказаному провадженні.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшов свого підтвердження ні при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею, ні у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Зокрема, стороною обвинувачення не надано конкретних та обґрунтованих відомостей щодо того, яким чином набуті ОСОБА_8 зв`язки, можуть бути використані для перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги відомості, передбачені ст.178 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 раніше не судима особа і йому не оголошено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, він підозрюється у вчиненні хоч і тяжкого, проте службового злочину, вчинення якого не було пов`язано із насильством. Має постійне місце проживання та позитивні характеристики за місцем мешкання і роботи. Також на його утриманні перебуває бабуся похилого віку, яка є пенсіонеркою, а сам підозрюваний є інвалідом дитинства другої групи та хворий на епілепсію, що було очевидним при розгляді клопотання слідчим суддею та підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №716046 ( а.с. 115).

Відносно доводів апеляційної скарги про визначення ОСОБА_8 непомірного розміру застави, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому в абзаці 2 ч.5 ст.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Відповідно до клопотання слідчого, орган досудового розслідування просив визначити ОСОБА_8 заставу 166 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 502 648,00 (п`ятсот дві тисячі шістсот сорок вісім) гривень.

Відповідно до приписів ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, слідчим суддею не було враховано майновий стан підозрюваного та визначено непомірний розмір застави. При цьому, таке рішення слідчим суддею фактично ухвалене з посиланням лише на характер вчиненого кримінального правопорушення та розмір попереджених матеріальних збитків, вчиненим ОСОБА_8 тяжким кримінальним правопорушенням.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновками викладеними в другому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру, а також необхідності ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі спроможності підозрюваного сплатити визначений розмір застави, та задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі. Також в цьому рішенні ЄПСЛ зазначив, що ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

Таким чином, слід констатувати, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням даних про особу підозрюваного та його майновий стан, а також правової кваліфікації злочину, який інкримінується підозрюваному, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, слідчий та прокурор не мали законних підстав ініціювати перед слідчим суддею обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави в сумі 502 648,00 (п`ятсот дві тисячі шістсот сорок вісім) гривень, який настільки перевищує максимальний розмір застави у даній категорії злочинів без належного обґрунтування (окрім посилання на розмір шкоди), а слідчий суддя, відповідно, не мав законних підстав для визначення застави в розмірі 166 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 502 648,00 (п`ятсот дві тисячі шістсот сорок вісім) гривень, що також занадто перевищує розміри визначені положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК, при цьому не мотивуючи належним чином свого рішення в цій частині.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими та декларативними доводи прокурора стосовно того, що однією з підстав, яка вплинула на визначення розміру застави є те, що в ході протиправної діяльності підозрюваний міг збагатитись.

По-перше, апеляційний суд звертає вагу, що вина підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема його збагачення в результаті вчинення злочину, ще не доведена і може бути встановлена виключно за результатами розгляду справи судом по суті пред`явленого обвинувачення, у разі звернення прокурора до суду з відповідним обвинувальним актом.

По-друге, прокурором не надано суду будь-яких доказів на підтвердження майнового стану підозрюваного, який вказує на існування у нього майнових активів, які дають можливість сплатити заставу у визначеному слідчим суддею розмірі.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 є державним службовцем категорії «В» і його заробітна плата становить 10600 гривень, є інвалідом дитинства, хворіє на епілепсію та на його утриманні перебуває бабуся пенсіонерка.

На переконання апеляційного суду, сума спричиненої шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує визначення великої суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі, матеріальним станом особи.

З врахуванням наведених вище обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Апеляційний суд доходить до висновку, що той розмір застави, про який просить визначити сторона обвинувачення, є явно необґрунтованим та непомірним з огляду на недоведеність відповідного фінансового стану підозрюваного та його оточення.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, апеляційний суд вважає за необхідне визначити йому заставу відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень.

На переконання апеляційного суду такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, не буде для нього завідомо непомірним та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до п.4) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 27 липня 2024 року з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000681 від 24 травня 2024 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 27 липня 2024 року включно.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок:

Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 17.06.2024 року, заставна сума за ОСОБА_8 , (номер провадження №11-сс/813/932/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 )

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладення на підозрюваного обов`язків становить до 27 липня 2024 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та прокурору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4