Справа №211/6747/24 Провадження № 1-кп/211/670/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002626 від 23.12.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо- спеціальну освіту, розлучений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

встановив:

ОСОБА_6 , маючи злочинний намір, направлений на незаконне придбання, зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, у квітні місяці 2023 року, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на ринку Соцмісто в Дзержинському районі м. Кривого Рогу (точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), знайшов, тим самим придбав, предмети, які в поєднанні утворюють вибуховий пристрій, а саме конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин, на протилежному торці якого є маркування 254-48 Т-Н-Т та запал типу УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення з маркуванням на зовнішній стороні пластини 52-67 УЗГРМ 583 та на зворотному боці важелю 80-67. Після чого, маючи намір направлений на зберігання вибухового пристрою достовірно знаючи, що вказана граната є вибуховим пристроєм та бойовим припасом, в порушення вимог п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ та п. п. 2, 9, 11 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, в порушення вимог наказу МВС України від 21.08.1998 № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», відніс до квартири АДРЕСА_2 і таким чином з моменту придбання гранати по 26.12.2023 включно став зберігати придбану гранату без передбаченого законом дозволу.

Однак 26.12.2023 у період часу з 08:56 годин до 12:20 годин, під час проведення в порядку ст.233 КПК України обшуку квартири АДРЕСА_2 , де зареєстрований та мешкає ОСОБА_6 , біля квартири у кладовці, якою користується ОСОБА_6 , виявлені предмети, які згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/104-24/209-ВТХ від 05.02.2024 являються предметами, які в поєднанні утворюють вибуховий пристрій, а саме конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин на протилежному торці якого є маркування 254-48 Т-Н-Т та запал типу УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення з маркуванням на зовнішній стороні пластини 52-67 УЗГРМ 583 та на зворотному боці важелю 80-67, та придатний до здійснення вибуху, які останній зберігав без передбаченого законом дозволу.

На підставі викладеного, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання, носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

По кримінальному провадженню № 0002626 від 23.12.2023 між обвинуваченим ОСОБА_6 , його захисником ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_4 23.10.2024 року була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

Відповідно до п. 2 угоди підозрюваний ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Згідно із п. 3 угоди, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обвинуваченому, захиснику, прокурору судом роз`яснено наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди згідно ч. 2 ст. 473 КПК України. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право протягом встановлених строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення, звернутися до суду, який затвердив угоду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид і міру покарання, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно.

Захисник ОСОБА_5 проти затвердження угоди не заперечував.

Прокурор просив затвердити угоду, укладену між ним та ОСОБА_6 , яку 23.10.2024 року вони підписали добровільно, йому зрозумілі наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За умовами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України. Вид та міра покарання, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст. 65-67 КК України. Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч. 7 ст. 474 КПК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгоджених сторонами виду і міри покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Судові витрати стягнути з обвинуваченого в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 124, 314, 368- 370, 373, 374, 472-475 КПК України, суд-

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.10.2024 року між обвинуваченим ОСОБА_6 , захисником ОСОБА_5 та прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002626 від 23.12.2023.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави: 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення судової вибухово - технічної експертизи № СЕ-19/104-24/209-ВТХ від 05.02.2024.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому.

В умовах дії воєнного стану проголошена резолютивна частина вироку 13.11.2024 року у порядку ч. 15 ст. 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1