Провадження № 1-кп/638/1922/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001178 від 04 вересня 2024 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ізюму Ізюмського району Харківської області, громадянки України, з вищою освітою (спеціальність - логопед), тимчасово не працюючої, маючої сина ОСОБА_6 2003 року народження, розлученої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вранці 31 серпня 2024 року ОСОБА_4 , будучи достеменно обізнаною про ведення на території України правового режиму воєнного стану, перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , виявила на тумбі мобільний телефон «Samsung» A-30, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_7 , та, діючи умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 3150 грн.

Таким чином ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , повністю розуміючи суть та зміст обвинувачення, положень статті 63 Конституції України, надала пояснення, відповідно до яких знайома з потерпілим більше 20 років. Так, вранці 30 серпня 2024 року, поспілкувавшись ОСОБА_8 , направилась до місця свого тимчасового мешкання, де проводила дозвілля шляхом прослуховування музики з мобільного телефону. Наступного дня виявила в себе мобільний телефон потерпілого, не знаючи місця мешкання ОСОБА_8 , залишила телефон в себе, після чого, зважаючи на потребу в коштах, здала мобільний знайомій, а коли дізналася від співробітників поліції про наявність заяви потерпілого - повідомила місце знаходження викраденого майна. Вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнала в повній мірі, щиро розкаялась, зазначивши про відсутність у потерпілого до неї матеріальних претензій.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників кримінального провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням доказів судових витрат на проведення експертизи та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог положень ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд у кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Ізюму Ізюмського району Харківської області, громадянка України, з вищою освітою (спеціальність - логопед), тимчасово не працює, має сина ОСОБА_6 2003 року народження, розлучена, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд зазначає, що у справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, суд виходить із принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченої та попередження здійснення нею нових кримінальних правопорушень останній необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Оцінюючи характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченої, яка є не судимою, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, її щире каяття, відсутність у потерпілого матеріальних претензій до обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з ОСОБА_4 згідно з положеннями ст. 124 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 50, 66, 67, 69, 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, ст.ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї в силу ст. 76 КК України обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0001178 від 04 вересня 2024 року, а саме: мобільний телефон «Samsung» A-30, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 вважати повернутим власнику (законному володільцю).

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи від 04 вересня 2024 року № 4251/24 по кримінальному провадженню № 0001178 від 04 вересня 2024 року в розмірі 320 (триста двадцять) стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом тридцяти діб з моменту проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення їй копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок складено та надруковано в нарадчій кімнаті 17 жовтня 2024 року в одному примірнику.

Головуючий