ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2024 с-ще Тиврів 145/1235/24

1-кп/145/159/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000139 від 04.06.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, безробітного, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , 25.05.2024 близько 19:00 год, перебуваючи на березі річки АДРЕСА_2 , помітив ОСОБА_4 з яким перебуває у неприязних відносинах, у ході чого в нього виник умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

З цією метою ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи і бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_4 та умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи обличчя зліва та два удари коліном правої ноги в ділянку підборіддя ОСОБА_4 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого подвійного перелому нижньої щелепи зліва зі зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 81 від 14.06.2024 за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи.

Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_6 дав показання, що дійсно він 25.05.2024 на березі річки Південний Буг вчинив бійку з ОСОБА_4 , нанісши йому удари кулаком і ногою в область нижньої щелепи, у вчиненому щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_4 просить суд обвинуваченому призначити суворе покарання, оскільки завдані йому збитки не відшкодовані.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У силу ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Судом установлено, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, раніше не судимий, безробітний, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 суд не встановив.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушення, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкцій ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у виді позбавлення волі та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень статей 75, 76 КК України.

Призначення ж іншого покарання, на думку суду, є недоцільним, зважаючи на характеризуючі особу дані, визнання вини. Саме така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підства для його обрання не має.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 349, 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік він не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів обвинуваченим - з моменту вручення йому копії вироку, рештою учасників процесу - з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1