Справа № 462/9346/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/854/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 14.08.2024 року, у кримінальному провадженні № 0000084, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю :

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника- адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 14.08.2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 13.10.2024 року включно.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурор довів обґрунтованість підозри висунутої обвинуваченому, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того враховано тяжкість злочинів, відсутність соціальних зв`язків обвинувачуваного, який під час розгляду справи неодноразово повідомляв про те, що родина більше з ним не спілкується, а дружина має намір розлучитися, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, відсутність постійного джерела доходу, той факт, що він раніше суджений за аналогічні злочини. Застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, а відтак, співмірним та доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження є застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого в тому числі у виді застави - не гарантуватиме виконання покладених на нього обов`язків.

На ухвалу суду подав апеляційну скаргу захисник обвинуваченого, який просить скасувати дану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або з можливістю внесення застави.

Апелянт покликається, що суд першої інстанції не надав в рішенні оцінку аргументам захисту, які були озвученні в судовому засіданні на обґрунтованість можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому таке рішення не може бути законним. Крім того при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував в повній мірі вимоги ст.ст. 94, 370 КПК України та практики ЄСПЛ.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_6 не був присутній в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції по технічним причинам.

Захисник ОСОБА_8 не заперечував проти розгляду справи без обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7 , яка просила залишити без змін рішення суду першої інстанції та без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованого ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочинів, відсутність соціальних зв`язків обвинувачуваного, який під час розгляду справи неодноразово повідомляв про те, що родина більше з ним не спілкується, а дружина має намір розлучитися, репутацію обвинуваченого, його майновий стан. Судом також враховано характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 , а саме: відсутність постійного джерела доходу; факт, що він раніше суджений за аналогічні злочини; враховано стан здоров`я обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому суд дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені стороною обвинувачення, є достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, а відтак, співмірним та доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження є застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого в тому числі у виді застави, не гарантує виконання покладених на нього обов`язків, оскільки ОСОБА_6 , не має постійного місця проживання, доходу, усвідомлюючи неминучість покарання в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану.

Тримання обвинуваченого під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано доводи сторони захисту щодо підстав застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи захисника обвинуваченого не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 14.08.2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: