Провадження № 1-кп/679/33/2024
Справа № 679/1568/23
У Х В А Л А

про застосування примусових заходів виховного характеру

25 вересня 2024 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

законних представників осіб - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

щодо яких ставиться питання про

застосування примусових заходів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0001685 від 01.09.2023 р. стосовно:

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нетішин, громадянина України, учня 2-го курсу Нетішинського професійного ліцею, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301-1 КК України,

неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Нетішин, громадянина України, учня 11 класу Нетішинського академічного ліцею, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Неповнолітніми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинено суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 301-1 КК України, тобто виготовлення та розповсюдження дитячої порнографії, за наступних обставин.

ОСОБА_7 18.06.2023 року, перебуваючи на території садового кооперативу «Приозерний», а саме на березі відкритої водойми, розташованої неподалік АДРЕСА_5 , діючи всупереч Закону України "Про захист суспільної моралі", Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої з 21.07.2012 року, та Закону України "Про охорону дитинства", реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на виготовлення відеопродукції порнографічного характеру за участі дитини, а саме ОСОБА_13 , достовірно знаючи, що остання не досягла вісімнадцятирічного віку, з мотивів неповаги до існуючих в суспільстві традицій інтимного спілкування людей та принципів суспільної моралі у сфері статевих стосунків, з метою незаконного виготовлення відеозаписів зі сценами дитячої порнографії з метою розповсюдження, діючи умисно, за згодою останньої, усвідомлюючи порнографічний зміст твору, а також суспільно небезпечний характер свого діяння і свідомо бажаючи його вчинення, використовуючи мобільний телефон "іРhonе 12 Рго" серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕIНОМЕР_8, ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , виготовив один відеозапис із назвою «ІМG_8433.МOV», який згідно висновку експерта містить сцени сексуального характеру, сюжетна лінія побудована виключно на сексуальних стосунках людей, відсутня художня, наукова та учбова цінність створених матеріалів, головним предметом є геніталії та їх взаємодія, а не персонажі, тобто ОСОБА_7 виготовив дитячу порнографію.

Надалі ОСОБА_7 18.06.2023 року, у невстановлений в час перебуваючи, в м. Нетішин, точної адреси встановити не представилось за можливе, діючи всупереч Закону України "Про захист суспільної моралі", Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої з 21.07.2012 року, та Закону України "Про охорону дитинства", діючи без попередньої змови, отримавши від ОСОБА_8 , на свій мобільний телефон марки «Хіаomi Redmi» моделі « Note 9С NFС» серійний номер НОМЕР_3 , ІМЕI1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , відеозапис із назвою «ІМG_8433.МOV», який згідно висновку експерта містить сцени сексуального характеру з ознаками дитячої порнографії, за допомогою всесвітньої мережі Інтернет, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії, здійснив розповсюдження 1 файлу дитячої порнографії у додатку «Instagram», який переслав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а саме: «ІМG_8433.МOV», на якому відображаються сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту, які відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії, тобто ОСОБА_7 розповсюдив дитячу порнографію.

ОСОБА_8 18.06.2023 року, перебуваючи на території садового кооперативу «Приозерний», а саме на березі відкритої водойми, розташованої неподалік АДРЕСА_5 , діючи всупереч Закону України "Про захист суспільної моралі", Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої з 21.07.2012 року, та Закону України "Про охорону дитинства", діючи без попередньої змови, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії, а саме відеозапису із назвою «ІМG_8433.МOV», який згідно висновку експерта містить сцени сексуального характеру з ознаками дитячої порнографії, використовуючи свій мобільний телефон марки "іРhone 12 Рго" серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕI1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , за допомогою всесвітньої мережі Інтернет, здійснив розповсюдження 1 файлу дитячої порнографії у додатку «Instagram», який переслав ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , а саме: «ІМG_8433.МOV», на якому відображаються сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту, які відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії, тобто ОСОБА_8 розповсюдив дитячу порнографію.

Дії неповнолітнього ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.301-1 КК України, тобто як виготовлення та розповсюдження дитячої порнографії, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст.301-1 КК України, тобто як розповсюдження дитячої порнографії.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батьків.

Представник потерпілої ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Підтримала заявлений цивільний позов з врахуванням заяви про відмову від позовних вимог до ОСОБА_8 .

Неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні під час розгляду клопотання, наведених вище фактичних обставин провадження та кримінально-правову оцінку своїх дій не оспорювали, їх законні представники погодились із заявленим прокурором клопотанням про застосування стосовно їх дітей, на підставі ч. 2 ст.105 КК України, примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просив застосувати до його підзахисного примусовий захід виховного характеру у виді застереження. В обґрунтування зазначив, що потерпіла не має будь-яких претензій до нього. Він щиро розкаявся, сприяв розслідуванню, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора. Проти задоволення цивільного позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.301-1 КК України, за обставин, викладених в клопотаннях, що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто на час вчинення кримінального правопорушення йому виповнилось 14 років.

Неповнолітній ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та станом на 18.06.2023 р. йому виповнилось 15 років.

Суб`єктом кримінального правопорушення в силу ст. 18 КК України є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст.22 КК України кримінальна відповідальність за злочин, передбачений ч.3 ст.301-1КК України настає з шістнадцяти років, що свідчить про те, що неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Відповідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Статтею 499 КПК України передбачено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , суд враховує дані про особу неповнолітнього, який є учнем 2-го курсу Нетішинського професійного ліцею, де характеризуються позитивно, мешкає у родині, за місцем проживання скарг від сусідів не надходило, на профілактичному чи диспансерному обліках у лікарів не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Законним представником неповнолітнього ОСОБА_7 є мати - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Нетішин Славутського району Хмельницької області, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 , яка працює в перукарні «Міф» на посаді перукаря.

ОСОБА_9 , не заперечує, щоб син був переданий під її нагляд.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_8 суд також враховує дані про його особу, який є учнем 11 класу Нетішинського академічного ліцею, де характеризуються позитивно, мешкає у родині, за місцем проживання скарг від сусідів не надходило, на профілактичному чи диспансерному обліках у лікарів не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Законним представником неповнолітнього ОСОБА_8 є батько - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Нетішин Славутського району Хмельницької області, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_4 , який являється приватним підприємцем.

ОСОБА_10 , не заперечує, щоб син був переданий під його нагляд.

Згідно з ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст.498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст.498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 14 років та 15 років відповідно, на момент скоєння кримінального правопорушення, вчинили суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.301-1 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та згідно із ст.498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі їх під нагляд батьків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Цивільним позивачем ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , яка є потерпілою у кримінальному проваджені, заявлено цивільний позов про солідарне стягнення моральної шкоди у розмірі 2000000 грн. з цивільних відповідачів неповнолітнього ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_8 .

В судовому засіданні законний представник ОСОБА_13 мати ОСОБА_5 подала заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе прийняти відмову від позову представника позивача та провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_8 закрити.

Відповідно до ч.2 ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено протиправність поведінки ОСОБА_7 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 301-1 КК України доведена.

При вирішенні цивільного позову у даному кримінальному провадженні суд, розглядаючи його в межах заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, керується принципом законності, виваженості, справедливості, диспозитивності та положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Так, пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Крім того, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_13 , суд враховує, що внаслідок вчинення неповнолітнім ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301-1 КК України, а саме виготовлення дитячої порнографії, яке виразилося у фільмуванні за допомогою відеозапису на мобільний телефон статевих зносин неприроднім способом (оральним шляхом) малолітньої ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_18 , які мали місце 18.06.2023 року, потерпіла отримувала телефонні дзвінки в яких особи нагадували про відео з події. В результаті цього відбулося повторне травмування її психіки, психоемоційний стан погіршився.

Враховуючи зазначене та те, що ОСОБА_13 є потерпілою особою у кримінальному провадженні та відповідно цивільним позивачем, цивільний позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоду в розмірі 50000,00 грн. з неповнолітнього ОСОБА_7 , а в разі недостатності в нього коштів або майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди та на яке може бути звернено стягнення, вони підлягають стягненню з його законного представника.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.105 КК України, ст.ст. 395, 501 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування заходів виховного характеру в кримінальному провадженні № 0001685 від 01.09.2023 року щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 301-1 КК України - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передання його під нагляд матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 терміном 2 (два) роки.

Попередити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про відповідальність у разі порушення взятого на себе зобов`язання.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передання його під нагляд батька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 терміном 1 (один) рік.

Попередити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про відповідальність у разі порушення взятого на себе зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_5 що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на користь ОСОБА_5 що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 коштів або майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди та на яке може бути звернено стягнення, стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень з його законного представника ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позову відмовити.

Речові докази:

DVD+R диск з графічними файлами та відео файлами з телефону "іРhone 12 Рго" за період часу 18.06.2023 по 20.06.2023 включно, інформацією щодо обміну повідомленнями за допомогою застосунку «Instagram» за період часу 18.06.2023 по 20.06.2023 включно - залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

CD-RW диск із записом судового засідання від 28.06.2023 проведеного Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області - залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1