Справа № 449/541/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/901/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Унів Перемишлянського району Львівської області, українця, громадянина України, опікуна непрацездатного дорослого родича, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, приблизно о 9 год. 1 грудня 2023 року ОСОБА_7 , кермуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Zafira» (ресстраційний номер- НОМЕР_1 ) та рухаючись автоморбільним шляхом територіального значення T1417 «Куровичі-Рогатин» в напрямку м.Перемишляни поблизу житлового будинку N АДРЕСА_3 ) порушив вимоги п.1.2, 12.1 та п. 1.1 розі. 34 Правил дорожнього руху (затверджених Постановою КМ України N?1306 від 10 жовтня 2001 року у відповідних редакціях) та проявив неуважність до дорожньої обстановки, а саме перед вибором маневру не переконався у тому, що цей маневр не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам руху.

Як наслідок, автомобіль марки «Opel Zafira» пограпив у занос, перетнув суцільну вузьку лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем марки «Mazda CX-5» (реєстраційний номер- НОМЕР_2 ) під кермуванням ОСОБА_11 , який рухався в межах своєї смуги руху.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Opel Zafira» ОСОБА_10 отримав перелом 2-го шийного хребця, поєднану травму, закриту хребтову травму у формі перелому латеральної маси тіла 2-го шийного хребця зліва з незначним зміщенням кісткових фрагментів і пошкодження спинного мозку за шкалою «Франкель Е», та закритий перелом тіла лівої ключиці зі зміщенням фрагментів, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №219/2023 від 8 січня 2024 року с тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що у санкції ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Отже, зазначена стаття кримінального закону передбачає поряд з основним покаранням додаткове.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України, не вирішив питання про застосування чи незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією цієї статті, оскільки не зазначив про це в резолютивній частині вироку.

Суд призначив обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, водночас усупереч вимогам ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КГІК України, ч. 2 ст. 286 КК України, фактично не прийняв жодного рішення з приводу передбаченого санкцією статті додаткового покарання, у резолютивній частині вироку не вказав про його застосування чи незастосування, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, потерпілого, які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарні не перебуває, є опікуном особи з інвалідністю.

Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Отже, зазначена стаття кримінального закону передбачає поряд з основним покаранням додаткове.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України, зазначивши в мотивувальній частині, що ОСОБА_7 можливо призначити мінімальне покарання яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи конкретні обставини справи дані про особу обвинуваченого та наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому, суд першої інстанції призначив обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, водночас усупереч вимогам ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, ч. 2 ст. 286 КК України, у резолютивній частині вироку не вказав про застосування чи незастосування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відтак, на думку колегія суддів, апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити частково , а вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, змінити. Вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, змінити.

Вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4