Справа № 761/3844/15-к Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3716/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 , прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_12 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 16 листопада 2010 року Указом Президента України № 1038/2010 ОСОБА_7 призначено на посаду Голови Київської міської державної адміністрації.

Законом України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» ОСОБА_7 , очолюючи Київську міську державну адміністрацію, здійснював керівництво її діяльністю, у тому числі структурних підрозділів адміністрації, зокрема департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища, департаменту культури, молоді та спорту, ніс відповідальність за виконання покладених на адміністрацію завдань і за здійснення нею своїх повноважень; представляв КМДА у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, політичними партіями, громадськими і релігійними організаціями, підприємствами, установами та організаціями, громадянами та іншими особами як в Україні, такі за її межами; призначав на посади та звільняв з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 вказаного Закону; призначав на посади та звільняв з посад керівника апарату адміністрації та керівників структурних підрозділів; затверджував положення про апарат адміністрації та положення про її структурні підрозділи; укладав та розривав контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління КМДА, або уповноважував на це своїх заступників; погоджував у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств 1 організацій Збройних сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України; в межах затвердженого бюджету виступав розпорядником коштів КМДА, використовуючи їх лише за цільовим призначенням; здійснював інші функції, передбачені Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня.

Таким чином, ОСОБА_7 виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов?язки, а тому в період роботи Головою КМДА був службовою особою та представником влади, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади та в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою, а також, як передбачено ст. 10-1 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Київська міська державна адміністрація є виконавчим органом Київської міської ради і паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Разом з тим ОСОБА_7 використав своє службове становище і надані чинним законодавством владні повноваження для вчинення вищевказаних злочинів за наступних обставин.

Починаючи з 2006 року, Україна стала вести переговори з відповідними структурами Європейського Союзу з наміром стати спочатку асоційованим членом цієї організації, а потім - її повноправним учасником. Такі перемовини проводив і ОСОБА_13 , обраний 25 лютого 2010 року Президентом України.

Відповідно до досягнутих домовленостей, Угода про асоціацію України з Європейським Союзом мала бути підписана 28-29 листопада 2013 року у м. Вільнюсі під час саміту Глав країн - членів Європейського Союзу.

Однак, приблизно в першій половині листопада 2013 року, ОСОБА_13 , виходячи із власних міркувань, пов'язаних насамперед із бажанням залишитися Президентом України на другий термін та з метою уникнення відповідальності завчинені ним особисто та особами з його оточення злочинні дії, пов'язані з розкраданням державної власності, а також з інших особистих спонукань, прийняв рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом у Вільнюсі. На виконання цього рішення Кабінет Міністрів України 21 листопада 2013 року виніс розпорядження N? 965-р, яким призупинив процес підготовки до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.

Відразу після цього, починаючи з 22 листопада 2013 року, в місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові виключно мирні зібрання громадян, в основному молодого віку та студентів, на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України.

Громадяни, які перебували з 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у м. Києві біля монументу Незалежності України та брали участь у цій акції протесту, не допускали будь-яких порушень громадського порядку, у зв?язку з чим були відсутні будь-які підстави для обмеження їх прав на зібрання, гарантовані Конституцією України.

Разом з тим, бажаючи припинити в зародку будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, які заважали Президенту України ОСОБА_13 особисто вирішувати долю країни та могли поставити під загрозу його наміри залишитися на другий президентський термін, приблизно 29 листопада 2013 року, після повернення із Вільнюса , де він підтвердив лідерам країн - учасників Європейського Союзу своє рішення не підписувати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, використовуючи наявні повноваження Президента України та створену ним і його оточенням систему управління, згідно з якою державні, зокрема правоохоронні органи, виконували саме його вказівки, навіть якщо вони грубо порушували вимоги Конституції та законодавства України, з метою перешкоджання проведенню зборів, мітингів, демонстрацій, за відсутності рішення суду, що згідно з частиною 2 статті 39 Конституції України є єдиною підставою для обмеження прав громадян на їх проведення, прийняв рішення щодо необхідності здійснення силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в місті Києві.

Реалізацію цього злочинного умислу ОСОБА_13 у вказаний період часу доручив Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_16 та Секретарю Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_17 , які входили до кола його найближчого оточення та повинні були самостійно розробити план вчинення злочину і забезпечити його виконання за допомогою наданих їм службових та владних повноважень, з використанням підлеглих працівників.

Для реалізації злочинного умислу ОСОБА_13 щодо силового розгону учасників масової акції протесту, яка відбувалась з 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у місті Києві, ОСОБА_17 залучив заступника Секретаря апарату Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_18 та Голову Київської міської державної адміністрації ОСОБА_7 , а ОСОБА_16 - начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_19 , якому наказав виконувати усі вказівки ОСОБА_18 з цього приводу.

За злочинним планом, розробленим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , за участі невстановлених слідством осіб, учасники акції протесту на Майдані Незалежності у місті Києві у визначений час мали бути витіснені за межі площі працівниками правоохоронних органів, застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів. Оскільки здійснення такої силової акції працівників правоохоронних органів було явно незаконним, з огляду на відсутність рішення суду про обмеження права цих громадян на проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, то існувала реальна загроза негативної оцінки таких дій як в зарубіжних засобах масової інформації, так і у висловлюваннях лідерів провідних держав у світі, що було небажаним для замовника цього злочину - Президента України ОСОБА_13 .

З огляду на це, передбачалось усунути такі перешкоди у його вчиненні шляхом створення начебто законних підстав для залучення працівників міліції під виглядом забезпечення громадського порядку під час встановлення на Майдані Незалежності Новорічної ялинки та проведення робіт із благоустрою площі.

Діючи за розробленим планом, Секретар Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_17 приблизно о 10 годині 00 хвилин 29 листопада 2013 року зателефонував Голові КМДА ОСОБА_7 та у розмові з ним висунув вимогу забезпечити прибуття у ніч на 30 листопада 2013 року працівників комунальних служб із спеціальною технікою на Майдан Незалежності для завезення та встановлення елементів конструкції Новорічної ялинки, проведення робіт із благоустрою площі. При цьому ОСОБА_17 повідомив ОСОБА_7 , що координацію дій працівників комунальних служб та правоохоронних органів, які повинні будуть забезпечити безперешкодне завезення конструкції Новорічної ялинки, буде здійснювати заступник Секретаря апарату Ради національної безпеки та оборони України ОСОБА_18 , вказівки якого мають бути обов`язковими для виконання.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_17 є наближеною особою до Президента України ОСОБА_13 , і виконує тільки його вказівки, а також що завезення конструкції Новорічної ялинки та проведення робіт із благоустрою площі у такий ранній строк є лише приводом для незаконного розгону учасників акції протесту, ОСОБА_7 , діючи з мотивів власного кар?єризму, бажаючи і надалі обіймати посаду Голови КМДА, погодився на виконання протиправної вказівки ОСОБА_17 , вступивши таким чином з ним, тобто ОСОБА_17 , Президентом України ОСОБА_13 та керівниками МВС України і ГУМВС України в місті Києві у змову щодо вчинення дій, спрямованих на незаконне та із застосуванням фізичного насильства перешкоджання проведенню мітингу, який з 22 листопада 2013 року тривав на Майдані Незалежності у місті Києві.

У подальшому, свідомо виконуючи функцію пособника злочину - перевищення влади та службових повноважень, поєднаного із насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, який мав бути вчинений працівниками правоохоронних органів у процесі розгону мирного зібрання громадян, усуваючи перешкоди у його вчиненні, ОСОБА_7 29 листопада 2013 року доручив заступнику Голови КМДА ОСОБА_21 організувати завантаження, доставку та розвантаження конструкцій Новорічної ялинки на Майдані Незалежності, а також прибуття працівників комунальних підприємств «Київблагоустрій», шляхово-експлуатаційного управління Шевченківського району, електромереж зовнішнього освітлення міста Києва «Київміськсвітло» для проведення робіт з благоустрою площі, не поінформувавши останнього щодо фактичного призначення цих дій.

Виконуючи вказівку ОСОБА_17 з контролю та координації дій комунальних служб і правоохоронних органів, з метою виконання злочинного плану ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , спрямованого на досягнення мети ОСОБА_13 усувати будь-які перешкоди, що можуть загрожувати його владі та вибудуваній системі управління країною у власних інтересах,

ОСОБА_18 о 22 годині 29 листопада 2013 року прибув до службового кабінету ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та перевірив готовність комунальних служб до завезення конструкції Новорічної ялинки на Майдан Незалежності .

Після цього, о 01 годині 15 хвилин ОСОБА_18 зателефонував начальнику ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_19 та повідомив, що комунальні служби і транспортні засоби з частинами конструкції Новорічної ялинки готові прибути на Майдан Незалежності в місті Києві о 04 год. 00 хв. та що у зв`язку з цим останньому необхідно віддати наказ підлеглим працівникам про витіснення мітингувальників з Майдану Незалежності для забезпечення прибуття на площу комунальної техніки.

Усвідомлюючи, що у цей час на Майдані Незалежності триває мітинг - акція протесту громадян, які в такий спосіб публічно висловлювали своє ставлення до відмови Президента України ОСОБА_13 та Уряду України підписати Угоду про асоціацію з Європейським Союзом, та що судом не приймалось рішення щодо обмеження прав вказаних осіб на проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій, ОСОБА_19 , бажаючи догодити своєму безпосередньому керівництву, тобто Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_16 та Президенту України ОСОБА_13 , за дорученням якого діяли ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , погодився вчинити злочинні дії, пов?язані із силовим розгоном учасників акції протесту із залученням підлеглих працівників ГУ МВС України в місті Києві та доданих підрозділів міліції громадської безпеки інших областей і внутрішніх військ.

Виконуючи свою роль у вчиненні злочину, ОСОБА_19 , як керівник правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції та військовослужбовців внутрішніх військ до припинення мітингу на Майдані Незалежності у місті Києві та звільнення площі від учасників мирного протесту, приблизно з 03 год. 00 хв. до 03 год. 20 хв. 30 листопада 2013 року, перебуваючи в адміністративному приміщенні ГУМВС України у місті Києві, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 15, віддав явно злочинний наказ заступнику начальника Головного управління - начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_22 про організацію силового звільнення Майдану Незалежності від громадян, які перебували на цьому місці, реалізовуючи своє конституційне право на мирні збори та не вчиняли будь-яких протиправних дій, із залученням для цього працівників полку міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві (далі - ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), а також військовослужбовців військових частин № НОМЕР_1 , 3028, 3030 внутрішніх військ МВС України як приданих сил (далі - ВВ МВС України) для охорони громадського порядку.

Продовжуючи вчиняти протиправні дії, спрямовані на умисне перешкоджання із застосуванням фізичного насильства проведенню мітингів, зборів і зібрань громадян та одночасно сприяючи керівництву ГУМВС України в місті Києві у забезпеченні незаконного силового звільнення Майдану Незалежності від учасників мирного мітингу, шляхом усунення перешкод, що виразилося у створенні начебто законних підстав для застосування працівниками міліції фізичної сили та спеціальних засобів під виглядом забезпечення охорони громадського порядку, ОСОБА_7 приблизно о 03 год. 45 хв. 30 листопада 2013 року дав вказівку заступнику Голови КМДА ОСОБА_21 здійснити заїзд транспортних засобів, завантажених елементами конструкції Новорічної ялинки та металевими щитами для огородження території Майдану Незалежності, а працівникам комунальних служб приступити до розвантаження та проведення робіт з благоустрою площі.

Надалі ОСОБА_7 разом із ОСОБА_18 у період часу з 03 години 45 хвилин до 4 години 00 хвилин 30 листопада 2013 року прибув до приміщення ГУМВС України в місті Києві у службовий кабінет ОСОБА_129 з метою подальшої координації спільних дій на досягнення успішного виконання злочинного плану щодо незаконного примусового звільнення Майдану Незалежності від мітингувальників.

У цей час ОСОБА_22 , являючись керівником правоохоронного органу, діючи умисно, ігноруючи вимоги Конституції України та інших нормативно-правових актів, якими унормований порядок проведення зборів, мітингів та демонстрацій, діючи з мотивів власного кар?єризму, хибно розуміючи інтереси служби, усвідомлюючи, що на цей час відсутня заборона суду на проведення будь-яких мітингів на Майдані Незалежності у м. Києві, у зв?язку з чим знаходження там мітингувальників є правомірним, приступив до виконання явно злочинного наказу ОСОБА_19 . З цією метою ОСОБА_22 розробив план безпосереднього силового розгону учасників мітингу з Майдану Незалежності, який полягав у тому, що військовослужбовці ВВ МВС України у кількості 660 осіб повинні вишикуватися по периметру Майдану Незалежності вздовж вулиць Інститутської, Городецького та Хрещатик для недопущення прибуття на площу мешканців міста Києва та інших громадян на підтримку мітингувальників, а екіпіровані засобами захисту та спецзасобами ПР-73, «Гонфа» співробітники ПМОП «Беркут» - прибути на Майдан Незалежності з боку вулиці Інститутської, вишикуватись у ланцюг уздовж торговельного центру « Глобус » та почати рух у напрямку вулиці Хрещатик для звільнення площі від мітингувальників. При цьому передбачалось звільнення Майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на проведення зібрання, за будь-яких обставин, у разі здійснення їх спротиву допускалося застосування співробітниками ПМОП «Беркут» надмірного фізичного насильства щодо них, у тому числі з метою їх залякування.

30 листопада 2013 року о 03 год. 28 хв. ОСОБА_22 , перебуваючи у своєму робочому кабінеті, розташованому у приміщенні ГУМВС України в місті Києві за вищевказаною адресою, свій злочинний план по силовому звільненню Майдану Незалежності від учасників мирного мітингу довів до відома начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_27 та наказав йому координувати дії працівників ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та військовослужбовців ВВ МВС України, які будуть задіяні.

Після чого ОСОБА_22 особисто за телефоном віддав такий же, явно злочинний наказ, командиру ПМОП «Беркут» ОСОБА_28 та повідомив командувача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_29 про залучення військовослужбовців ВВ МВС України до забезпечення громадського порядку на Майдані Незалежності та переведення їх у своє підпорядкування.

У свою чергу, ОСОБА_27 , діючи на виконання вищевказаного явно злочинного наказу ОСОБА_22 , усвідомлюючи незаконність своїх дій та можливість у разі їх вчинення порушення законних прав та інтересів громадян, о 04 год. 00 хв. прибув на АДРЕСА_2 , де у цей час вже перебували керівники ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та керівники ВВ МВС України.

ОСОБА_27 довів до ОСОБА_30 наказ ОСОБА_22 щодо силового звільнення Майдану Незалежності від мітингувальників під приводом необхідності завезення конструкцій Новорічної ялинки та прибирання території площі, а також свій план проведення цієї операції. При цьому ОСОБА_28 , являючись працівником правоохоронного органу, якому було достовірно відомо, що мітингувальники, які у цей час перебували на Майдані Незалежності , знаходилися там на законних підставах, рішень судів про заборону проведення мітингів на Майдані Незалежності та відкритих виконавчих проваджень про примусове звільнення площі від мітингувальників не було, а останні порушень громадського порядку не допускали і не становили будь-якої загрози національній безпеці, погодився взяти участь у незаконному силовому звільненні Майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на мирні збори, чим фактично вступив у попередню змову на спільне вчинення протиправних дій. Безпосередньо силову операцію зі звільнення Майдану Незалежності від мітингувальників ОСОБА_28 вирішив провести підрозділами полку, в тому числі силами 1-ої роти під командуванням заступника командира роти ОСОБА_31 , 3-ої - під командуванням командира роти ОСОБА_32 , 4-ої - під командуванням заступника командира роти ОСОБА_33 та роти спеціального призначення під командуванням командира роти ОСОБА_34 , загалом більше 180 співробітників, які були екіпіровані засобами захисту, а також спецзасобами ПР-73, «Тонфа».

За вказаних обставин ОСОБА_7 свідомо допускав, що залучення до проведення незаконної спеціальної операції щодо звільнення Майдану Незалежності від учасників мітингу великої кількості працівників підрозділу міліції особливого призначення та застосування ними до громадян фізичного насильства і спецзасобів ПР-73 і «Тонфа» може мати тяжкі наслідки у вигляді заподіяння значній кількості потерпілих тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та іншої шкоди здоров?ю.

Надалі, після зайняття військовослужбовцями ВВ МВС України позицій навколо Майдану Незалежності, на площу увійшли більше 180 співробітників ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під командуванням ОСОБА_28 , які вишикувалися у шеренгу вздовж торговельного центру « Глобус ».

Приблизно о 04 год. 11 хв. 30 листопада 2013 року командир ПМОП «Беркут» ОСОБА_28 засобами радіозв'язку віддав наказ про початок силового розгону мітингувальників тазвільнення від них Майдану Незалежності. У зв?язку з цим співробітники 1-ої, 3-ої, 4-ої рот та роти особливого призначання ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » почали рух, відтісняючи мітингувальників з площі в напрямку вулиці Хрещатик. Зустрівши спротив з їх боку, частина співробітників 1-ої, 3-ої, 4-ої рот та роти особливого призначання ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у порушення Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР № 49 від 27.02.1991, без попередження про намір застосування спеціальних засобів, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність, стали наносити множинні удари спецзасобами «ПР-73», «Тонфа», руками та ногами по різним частинам тулубу, а також по головам мітингувальників, намагаючись змусити їх під тиском фізичного насильства якнайшвидше залишити Майдан Незалежності. Продовжуючи протиправні дії, вже після залишення мітингувальниками Майдану Незалежності невстановлені на цей час працівники ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з метою недопущення їх повернення на площу, вчинили переслідування вказаних осіб по вулиці Хрещатик, наносячи при цьому множинні удари спецзасобами «ПР- 73», «Тонфа», руками та ногами.

Внаслідок вказаних злочинних дій начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_19 , заступника начальника Головного управління - начальника міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_22 , начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_27 , командира ПМОП «Беркут» ОСОБА_28 та інших невстановлених на цей час органом досудового розслідування працівників МОП «Беркут», за участі пособництва Голови КМДА ОСОБА_7 , у період з 04 год. 11 хв. до 4 год. 22 хв. 30 листопада 2013 року працівниками міліції та військовослужбовцями ВВ МВС України було незаконно розігнано мітинг громадян, який проходив на Майдані Незалежності в місті Києві, у результаті чого більше 300 учасників акції протесту були витіснені за межі площі і прилеглих вулиць. Крім того, внаслідок протиправного застосування фізичної сили співробітниками ПМОП «Беркут» було заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості та вчинено насильницькі дії, які завдали фізичного болю.

Так, заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості наступним громадянам:

1. ОСОБА_35 ;

2. ОСОБА_36 ;

3. ОСОБА_37 ;

4. ОСОБА_38 .

Легкі тілесні ушкодження:

1. ОСОБА_39 ;

2. ОСОБА_40 ;

3. ОСОБА_41 ;

4. ОСОБА_42 ;

5. ОСОБА_43 ;

6. ОСОБА_44 ;

7. ОСОБА_45 ;

8. ОСОБА_46 ;

9. ОСОБА_47 ;

10. ОСОБА_48 ;

11. ОСОБА_49 ;

12. ОСОБА_50 ;

13. ОСОБА_51 ;

14. ОСОБА_52 ;

15. ОСОБА_53 ;

16. ОСОБА_54 ;

17. ОСОБА_55 ;

18. ОСОБА_56 ;

19. ОСОБА_57 ;

20. ОСОБА_58 ;

21. ОСОБА_59 ;

22. ОСОБА_60 ;

23. ОСОБА_61 ;

24. ОСОБА_62 ;

25. ОСОБА_63 ;

26. ОСОБА_64 ;

27. ОСОБА_65 ;

28. ОСОБА_66 ;

29. ОСОБА_67 ;

30. ОСОБА_68 ;

31. ОСОБА_69 ;

32. ОСОБА_70 ;

33. ОСОБА_71 ;

34. ОСОБА_72 ;

35. ОСОБА_73 ;

36. ОСОБА_74 ;

37. ОСОБА_75 ;

38. ОСОБА_76 .

Завдано насильницьких дій, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень: ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , Не ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 .

Внаслідок таких протиправних дій, вчинених працівниками правоохоронних органів та службовими особами вищих органів державної влади, у тому числі ОСОБА_7 як Головою КМДА, були грубо порушені права громадян на проведення мітингів, походів, зібрань та демонстрацій, що спричинило глибоке обурення усіх верств населення України та викликало різко негативну реакцію суспільства, тим самим такими діями підірвано авторитет органів державної влади та внаслідок застосування працівниками правоохоронних органів, за пособництва ОСОБА_7 , фізичного насильства та спеціальних засобів до громадян, в основному молодого віку та студентів, які проводили на Майдані Незалежності у місті Києву мирну акцію протесту проти відмови вищого керівництва держави підписати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, 4 потерпілим спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, 38 потерпілим - легкі тілесні ушкодження та 42 потерпілим - фізичний біль.

У сукупності завдання шкоди правам, свободам та інтересам вищевказаних учасників акції протесту та спричинення їм тілесних ушкоджень і фізичного болю є тяжкими наслідками.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28 статті 340 КК України, тобто в умисних діях, що виразились у незаконному перешкоджанні проведенню зборів, мітингів, яке було вчинено службовою особою, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням фізичного насильства та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27 частини 3 статті 365 КК України, а саме пособництві у перевищенні влади працівниками правоохоронного органу ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та іншими, тобто в умисному вчиненні працівниками правоохоронних органів дій, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, які спричинили тяжкі наслідки, шляхом усунення перешкод, яке виразилося у створенні начебто законних підстав для залучення співробітників міліції під виглядом забезпечення охорони громадського порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року, задоволено клопотання ОСОБА_7 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 365 КК України, та про закриття кримінального провадження.

Звільнено ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 340 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнено ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 365 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 365 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 19 січня 2015 року - закрито.

Цивільні позови, заявлені потерпілими - залишено без розгляду.

Вирішено питання арешту та речових доказів.

Своє рішення суд мотивував тим, що з часу вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а саме з 30.11.2013 року - минуло понад десять років, а в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання ОСОБА_7 щодо звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ст. 340, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України, суд прийшов до висновку, що таке клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_7 - звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала від 21.03.2024 є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено всіх доказів та не допитувався обвинувачений. За таких обставин суд не мав можливості обґрунтувати того, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, за вчинення яких судом звільнено його від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, в ухвалі не було встановлено чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винуватий він у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає покаранню за вчинене кримінальне правопорушення, хоча на момент розгляду клопотання було досліджено майже усі докази сторін.

Якщо судом не встановлено достатньо доказів, які б свідчили про вчинення особою кримінального правопорушення, суд не може задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки сам факт кримінальної відповідальності встановлений не був.

При розгляді клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності судом допущено істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Судом першої інстанції всупереч вимог ст. 368, 372 КПК України та висновків Верховного Суду не було встановлено, чи мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , чи містять вони склад кримінальних правопорушень та чи останній вчиняв їх. Без з`ясування вказаних обставин суд не міг прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення. '

Разом з цим судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме неправильно застосовано положення ст. 49 КК України у порядку, що суперечить точному змісту вказаної норми.

При постановленні оскаржуваної ухвали на підставі ст. 49 КК України судом не встановлювалося наявність або відсутність такої умови як факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

До того ж, при прийнятті оскаржуваної ухвали судом допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновкам суду, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відтак, на думку сторони обвинувачення, суд прийшов до помилкового висновку щодо здійснення ним перевірки наявності тієї обставини, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України, адже на час винесення судового рішення судом не досліджено усіх письмових доказів та не допитано свідків і потерпілих.

В свою чергу, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник потерпілих ОСОБА_119 та ОСОБА_120 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обгрунтування апеляційної скарги, є аналогічними за змістом із апеляційною скаргою прокурора.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник потерпілих ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 - адвокат ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2024 та постановити нову ухвалу, яким залишити без задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілих зазначає, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою суду та вважає її незаконною, прийнятою з суттєвим порушенням вимог процесуального закону.

Так, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосовано лише стосовно особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Вказує, що для ухвалення обґрунтованого рішення про звільнення конкретної особи від кримінальної відповідальності суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується. Така конструкція дозволяє дотримуватися принципів верховенства права, правової визначеності, коли кримінальну відповідальність може понести або бути звільнена від неї лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Особа, яка не вчиняла кримінальне правопорушення, не може бути притягнута до кримінальної відповідальності, так само як і звільнена від неї за це.

Крім того, при постановленні ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності, суд повинен вирішити такі питання:

1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;

2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;

5) доля речових доказів та розмір судових витрат.

Так, в ухвалі суду першої інстанції від 21.03.2024 даних обставин не зазначено, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, а лише описується згідно обвинувального акту, в чому обвинувачується ОСОБА_7 та зазначаються обставини вчинених кримінальних правопорушень.

До того ж, всупереч ч. 2 ст. 288 КПК України, суд при постановленні оскаржуваної ухвали не виконав законодавчо встановлений процесуальний обов`язок та не здійснив дії для з`ясування думки усіх потерпілих щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Що стосується залишення цивільних позовів потерпілих без розгляду, то це є наслідком закриття кримінального провадження судом.

Так, для відновлення конституційного права потерпілих на судовий розгляд позовів до обвинуваченого буде можливе виключно в межах цивільного судочинства. При цьому судом загальної юрисдикції потрібно буде повторно встановлювати обставини неправомірної поведінки обвинуваченого та наслідки вчинення ним дій, які призвели до спричинення моральної шкоди потерпілим. Це призведе не тільки втрати часу для потерпілих, але й нанесе шкоду Державі - у вигляді додаткових витрат на окремий та фактично повторний процес.

Крім того, це призведе до репутаційних втрат України на рівні українського суспільства, а також, у разі звернення потерпілих до Європейського суду з прав людини - й на рівні міжнародної спільноти.

Відтак, на думку представника потерпілих, при прийнятті ухвали від 21.03.2024 суд допустив неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд допустив істотне порушення вимог кримінально процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги в яких просить апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 , прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, 21 березня 2024 року без змін.

В обґрунтування своїх заперечень захисник обвинуваченого зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що новий склад суду 14.04.2021 року, відповідно до вимог ст. 319 КПК України прийняв рішення про здійснення судового розгляду кримінального провадження спочатку, змінивши при цьому черговість дослідження доказів, потерпілі та їх представники, в ході судового розгляду, який розпочався спочатку - навіть не допитувалися, ніяких вимог в суді першої інстанції не заявляли, а отже ні потерпілі ні їх представники не мають права подавати апеляційну скаргу.

Крім того, Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , представник потерпілих ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_12 помилково, безпідставно, невмотивовано, необґрунтовано та незаконно викладають вимоги, своє суб`єктивне бачення застосування судом, при розгляді клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , норм КК України і КПК України, і навпаки незастосування судом першої інстанції статей КК України та КПК України, а також судової практики. При цьому їх вимоги, доводи та бачення суперечать, як статтям КК України, КПК України так і судовій практиці, на яку вони посилаються.

Також, безпідставними є твердження апелянтів про те,що в порушення ч. 2 ст. 288 КПК України суд не з`ясував думку усіх потерпілих щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності тому що, як вбачається з журналу судового засідання від 21.03.2024 року, усі вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, але на судове засідання не прибули, та не надіслали до суду поважних причин неприбуття.

Належним чином повідомлені потерпілі у кримінальному провадженні, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

До початку апеляційного розгляду представник потерпілих ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 - адвокат ОСОБА_12 , надіслала на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та апеляційні скарги представників потерпілих, просив їх задовольнити,

пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу та прокурора та апеляційній скарги представників потерпілих і просила їх задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представників потерпілих, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представників потерпілих, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як прямо передбачено п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, та десять років, - у разі вчинення тяжкого злочину.

Матеріалами судового провадження, наданими суду апеляційної інстанції встановлено, що за обвинувальним актом, який було направлено до суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 340 КК України, яке відноситься до нетяжких злочинів та було вчинено 30.11.2013, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ст. ч. 3 ст. 365 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів та було вчинено у той же час 30.11.2013.

Виходячи з наведених даних, строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень закінчився після 01.12.2018 (за ст. 340 КК) та 01.12.2023 (за ч. 3 ст. 365 КК).

На підставі вищенаведеного захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття цій підставі кримінального провадження, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_7 та просив його задовольнити.

Таким чином, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу зазначеного клопотання та перевіривши наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг прокурора та представників потерпілих про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, винесеною без дослідження обставин кримінального провадження, внаслідок чого підлягає скасуванню, то вони не можуть бути визнані такими, що заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються, як на нормах матеріального, так і процесуального права.

При цьому, визнаючи доводи апеляційних скарг прокурора та представників потерпілих безпідставними, колегія суддів звертає увагу на правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к (провадження № 51-3094 км 20), в якій прямо зазначено про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже, як зазначив Верховний Суд у зазначеній вище постанові, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Отже, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, дозволяють стверджувати про те, що посилання прокурора та представників потерпілих в апеляційних скаргах на те, що судом першої інстанції не встановлено достатньо доказів, які б свідчили про вчинення особою кримінального правопорушення, а також на те, що судом не було досліджено всіх доказів по справі та не допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому суд, як вважає прокурор та представники потерпілих, не міг задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, слід визнати безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище нормами законодавства та висновками щодо застосування норм права, викладеними у постанові Верховного Суду, які, відповідно до вимог ч. 5 та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК України, є законним та обґрунтованим, а тому підстави, передбачені законом для його скасування, як про це просять апелянти, відсутні.

На підставі наведеного та за наслідками розгляду поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 28 ст. 340 КК України та ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 365 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 , прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_12 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 , прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4