ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2667/24
Провадження №1-кс/477/1176/24
УХВАЛА

про арешт майна

13 листопада 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 внесене у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2024 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000721 від 13 серпня 2024 року із клопотанням про арешт майна, яке було тимчасово вилучене 08 листопада 2024 року у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході проведення особистого обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000721 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України.

08 листопада 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 було виявлено та вилучено майно, а саме грошові кошти, мобільний телефон та речі зі слідами люмінесцентної фарби.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився. Від прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити з підстав вказаних у ньому.

ОСОБА_5 , як володілець майна, з приводу якого вирішується питання про накладення арешту, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, за фактом вчинення ряду діянь, пов`язаних з викраденням дизельного палива з локомотивів АТ «Українська залізниця», відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 серпня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000721 від 06 листопада 2024 року.

У цьому кримінальному провадженні 08 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною четвертою статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), що вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що непрацюючий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючи законних джерел прибутку, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із таємним викрадення майна, а саме дизельного палива з тепловозів виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», з подальшою їх реалізацією третім особам.

В свою чергу ОСОБА_6 , залучив до виконання злочинного умислу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В свою чергу ОСОБА_10 , перебуває на посаді машиніста в виробничому підрозділі служби локомотивного господарства локомотивне депо «Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», та виконує обов`язки чергового оборотного депо «Долинська» виробничого підрозділу локомотивне депо «Знам`янка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Будучи добре обізнаним з нормативними актами, які регулюють порядок обліку та списання паливно-мастильних матеріалів, володіючи знаннями щодо технічних особливостей роботи тепловозів, на яких він раніше працював, в частині реального використання дизельного палива та бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_10 прийняв пропозицію та надав ОСОБА_6 свою добровільну згоду на участь у вчиненні злочину - здійснення таємного викрадення дизельного палива з тепловозів виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Розуміючи, що крадіжка дизельного палива з тепловозів не можлива без участі та відома машиністів, ОСОБА_10 , реалізуючи спільний з ОСОБА_6 , злочинний умисел, залучив до вказаної злочинної діяльності машиністів тепловозів, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_15 та помічників машиніста тепловоза ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які за грошову винагороду дали свою згоду на таємне викрадення дизельного палива.

Під час реалізації спільного злочинного наміру, ОСОБА_10 , помічники машиністів та машиністи попередньо розрахували, що з одного тепловозу можливо викрасти приблизно 300-600 літрів дизельного пального та в подальшому приховати вказану нестачу шляхом внесення неправдивих відомостей до маршруту машиніста та журналу технічного стану локомотивів.

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , була відведена роль яка полягала у транспортуванні порожніх ємностей до місця вчинення кримінального правопорушення, слідкування за навколишньою обстановкою з метою виявлення випадкової появи сторонніх осіб поблизу місця крадіжки дизельного палива або місця перебування наповнених дизельним паливом ємностей та оперативного реагування на них, перенесення наповнених дизельним паливом ємностей до місця знаходження транспортного засобу, транспортування дизельного палива до місця зберігання з подальшою реалізацією третім особам.

Так, 07 листопада 2024 року в період часу 22:20 годин по 02:40 годин, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , та машиніст ОСОБА_19 помічник машиніста ОСОБА_5 , перебуваючи в оборотному депо «Долинська» виробничого підрозділу локомотивне депо «Знам`янка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи повторно в умовах воєнного стану, керуючись корисливим умислом усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, під`єднали шланг до паливної системи тепловозу ЧМЭ3 - 2051 виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та шляхом зливання таємно викрали 200 літрів дизельного палива на загальну суму 8 400 (вісім тисяч чотириста) гривень, в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, та в подальшому розпорядилися викраденим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» на власний розсуд, спричинивши збитки на вказану суму.

Тим самим, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб під час дії воєнного стану ймовірно вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 185 КК України.

08 листопада 2024 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено належне затриманому майно, а саме грошові кошти, мобільний телефон, та особисті речі затриманого.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 08 листопада 2024 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000721 від 13 серпня 2024 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий ОСОБА_3 , шляхом надсилання клопотання засобами поштового зв`язку, звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Встановлені слідчим суддею фактичні дані у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження вказують про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, які полягають у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), що вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Надані слідчим матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як зберегло сліди кримінального правопорушення, та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на: куртку синього кольору зі слідами люмінесцентної фарби; грошові кошти: номіналом 20 грн 2 купюри, номіналом 50 грн 1 купюра, номіналом 200 грн 1 купюра, номіналом 100 грн 5 купюр, номіналом 100 доларів США 1 купюра; гаманець коричневого кольору зі слідами люмінесцентної фарби; мобільний телефон, марки «Motorola MOTO g32 11»; сумка чорного кольору зі слідами люмінесцентної фарби, яке було вилучене 08 листопада 2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_21