КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП в м. Києві, пов`язану з невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23 липня 2024 року.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають лише ті заяви, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення безвідносно щодо його правильної правової кваліфікації за конкретною статтею КК України, назви такої заяви тощо. Натомість, скаржник не довів, що подана ним заява від 23 липня 2024 року містила інформацію, яка могла бути на рівні звичайного обачного спостерігача оцінена як відомості про ознаки діяння, відповідальність, за які встановлено статтями Особливої частини КК України. У цій заяві скаржник інформував орган досудового розслідування про те, що він є забезпечувальною стороною договору позики (поручитель) та обурений тим, що йому необхідно буде виконати свої зобов`язання за цим договором, вважаючи поведінку позичальника щодо повернення позики не у повному обсязі несумлінною, та просив притягнути до кримінальної відповідальності позичальника, який, на його переконання, ошукав позикодавця, тому вказані заявником факти можуть бути предметом цивільно-правового спору, а не кримінального провадження, у зв`язку з чим, вважаючи, що вказана скарга на бездіяльність є безпідставною, залишив її без задоволення.

_________________________________

Справа №11-сс/824/5578/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою визнати протиправною бездіяльність Святошинського УП ГУНП у місті Києві щодо невнесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей згідно заяви ОСОБА_5 від 23 липня 2024 року; зобов`язати посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м. Києві невідкладно внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_5 від 23 липня 2024 року та розпочати досудове розслідування; зобов`язати посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м. Києві надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 23 липня 2024 року він звернувся до Святошинського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, внесення відомостей до ЄРДР, надання витягу з ЄРДР та визнання потерпілим у кримінальному провадженні.

Однак посадовими особами Святошинського УП ГУНП у м. Києві зазначену заяву не розглянуто в належний процесуальний спосіб, відповідь про її реєстрацію не надано, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Таким чином, вважає, що відповідальною посадовою особою Святошинського УП ГУНП у м. Києві, в порушення вимог ст. 214 КПК України, не здійснено відповідних, визначених законодавством, процесуальних дій по заяві, а станом на час розгляду скарги, слідчому судді не було надано будь-яких відомостей щодо виконання відповідальними особами Святошинського УП ГУНП у м. Києві вимог ст. 214 КПК України щодо заяви ОСОБА_5 від 23.07.2024, чим було допущено бездіяльність, а тому вимоги скарги є обґрунтованими.

Крім того, вважає, що скаргу слідчим суддею розглянуто поверхнево та неповно і однобічно оцінено доводи заявника, оскільки диспозицією ст. 190 КК України (шахрайство) передбачена кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

В свою чергу, в постанові від 29.11.2023 року у справі № 127/18013/20, Касаційний кримінальний суд Верховного суду наголосив, що відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, необхідно виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати.

Разом з тим, позиція слідчого судді, що в заяві ОСОБА_5 не містяться відомості про ознаки діяння, відповідальність за які встановлено статтями Особливої частини КК України, спростовується доводами, наведеними у самій же заяві, де, серед іншого, зазначено, що ОСОБА_7 , зловживаючи його довірою та ввівши його в оману щодо своїх дійсних намірів, шахрайським шляхом заволодів коштами АТ «Укртрансгаз», із самого початку не маючи наміру їх повертати, ошукав його на 177 500 грн. Отримавши грошові кошти у вигляді цільової (на ремонт житла) довгострокової позики від АТ «Укртрансгаз», із самого початку не мав наміру їх повертати, витратив гроші не за призначенням, а на особисті потреби, після звільнення і по сьогоднішній день ОСОБА_7 не здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості.

Таким чином, заява містить викладення обставин, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, а також посилання на правову кваліфікацію цього кримінального правопорушення (ст. 190 ч. 3 КК України). Також у даній заяві, окрім зазначених вище обставин, зазначені усі складові, які утворюють склад кримінального правопорушення, з посиланням на дату та місце його вчинення.

Отже, зазначене дає підстави стверджувати, що дана заява, є нічим іншим як заявою про кримінальне правопорушення, яка відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України і містить достатньо відомостей про виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а відтак, уповноважена особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язана була прийняти та зареєструвати таку заяву, внести по вказаній заяві відомості до ЄРДР, та розпочати проведення перевірки в рамках кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 214 КПК України.

Однак уповноваженою особою Святошинського УП ГУНП у м. Києві, після отримання зазначеної заяви, в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, чим було допущено бездіяльність.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно положень ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Таким чином, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 23 липня 2024 року ОСОБА_5 звернувся до Святошинського УП ГУНП в м. Києві із заявою, в якій ставив питання про необхідність внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України.

У зв`язку з тим, що відомості по вказаній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Святошинського УП ГУНП в м. Києві, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Слідчий суддя, за результатом судового розгляду скарги, прийшов до висновку про залишення без задоволення цієї скарги, пославшись на те, що ОСОБА_5 не довів, що подана ним заява від 23 липня 2024 року містить інформацію, яка могла бути на рівні звичайного обачного спостерігача оцінена як відомості про ознаки діяння, відповідальність, за які встановлено статтями Особливої частини КК України. Вказані ОСОБА_5 факти є предметом цивільно-правових відносин, оскільки зі змісту самої заяви вбачається, що він є забезпечувальною стороною договору позики (поручитель) та не згоден з тим, що йому необхідно буде виконати свої зобов`язання за цим договором, вважаючи поведінку позичальника щодо повернення позики не у повному обсязі несумлінною, у зв`язку з чим, підстави для прийняття та внесення відомостей по даній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідно зобов`язання слідчого вчинити такі дії, відповідно до ст. 214 КПК України, відсутні.

Проте, з таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитися не може.

Виходячи з вимог кримінального процесуального законодавства, заява про кримінальне правопорушення має містити стислий виклад і опис подій і обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яке підпадає під ознаки конкретного діяння, передбаченого статтею, частиною статті, Особливої частини Кримінального кодексу України.

У заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_5 зазначив, що у грудні 2019 року до нього звернувся співробітник АТ «Укртрансгаз» ОСОБА_7 із проханням бути його поручителем за транспортним договором позики. Розмір позики становив 300 000 грн. Під час розмови ОСОБА_7 його запевнив, що отримані грошові кошти будуть повернуті своєчасно. З ОСОБА_7 вони колеги, підтримували дружні відносини, тому підстав недовіряти йому у нього не було. Вказаний договір він підписав у грудні 2019 року від імені поручителя. Вказаним договором, зокрема, передбачено, що Поручитель відповідає за неповернення Позичальником грошових коштів, у розмірі та строки, встановлені договором. У разі неповернення Позичальником частки суми у строк, встановлений договором, Позикодавець має право звернутися до Поручителя, а Поручитель зобов`язується повернути відповідну частку грошових коштів.

Як у подальшому дізнався заявник, ОСОБА_7 грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за позикою особисто не сплачував, а здійснювалися відповідні відрахування з його заробітної плати. 12 грудня 2023 року ОСОБА_7 звільнено з роботи, відповідно і припинено відрахування на погашення заборгованості. У червні 2024 року від Позикодавця ОСОБА_5 надійшла вимога на погашення заборгованості по позиці ОСОБА_7 в сумі 177 500 грн. В свою чергу ОСОБА_7 на телефонні дзвінки заявника не відповідає, змінив номер телефону, зустрічі усіляко уникає. За адресою, вказаною ОСОБА_7 , проживають сторонні особи.

Таким чином, на підставі заяви ОСОБА_5 , можна зробити висновок, що ОСОБА_7 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , ввів його в оману, шахрайським шляхом заволодів коштами АТ «Укртрансгаз» у сумі 177 500 грн., якими розпорядився на власний розсуд, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Отже, заява ОСОБА_5 є заявою про кримінальне правопорушення в розумінні ст. 214 КК України, а тому відомості по ній підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У зв`язку з викладеним ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23 липня 2024 року, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою скаргу ОСОБА_5 щодо зобов`язання посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 23 липня 2024 року слід задовольнити.

Водночас, оскільки інші вимоги скарги ОСОБА_5 , які містяться і в апеляційній скарзі, як то визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м. Києві та зобов`язати їх надати заявнику витяг з ЄРДР, виходять за межі предмета оскарження в порядку ст. 303 КПК України, то в цій частині розгляду не підлягають, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП в м. Києві, пов`язану з невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23 липня 2024 року, - скасувати.

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити та зобов`язати посадових осіб Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 23 липня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3