КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/409/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.03.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тишківка Новоукраїнського району (колишній Добровеличківський) Кіровоградської області, громадянина України, працював з 06.11.2020 по 03.03.2022 на посаді голови Тишківської сільської ради об`єднаної територіальної громади, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 700 гривень штрафу.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інтенції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.

Відповідно до рішення першої сесії Тишківської сільської ради восьмого скликання №2 від 06.11.2020 «Про визнання повноважень Тишківського сільського голови, обраного 25.10.2020» та рішення дев`ятнадцятої сесії Тишківської сільської ради восьмого скликання №887 від 02.03.2022 «Про дострокове припинення повноважень сільського голови» ОСОБА_7 в період з 06.11.2020 по 03.03.2020 перебував на посаді голови Тишківської сільської ради об`єднаної територіальної громади, на якого відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» поширювалися повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад».

Відповідно у вказаний період ОСОБА_7 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому згідно з вимогами ч.3 ст.18 КК України, був службовою особою.

Отже, ОСОБА_7 , будучи головою Тишківської сільської ради ОТГ, розташованої за адресою вулиця Центральна, 3, с. Тишківка Новоукраїнського району Кіровоградської області, 23.11.2021, приблизно о 10 годині 00 хвилин (більш точного часу не встановлено), перебував у своєму службовому кабінеті, куди увійшов ОСОБА_10 , де, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_7 виник протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, сільський голова ОСОБА_7 , перебуваючи в положенні стоячи обличчям один до одного, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , а саме в область носа.

Після цього ОСОБА_7 наніс ще один удар кулаком правої руки в область голови ОСОБА_10 , чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді: закрито черепно-мозкової травми, перелому кісток носа, струсу головного мозку, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на термін більше 6-ти діб.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону Украйни про кримінальну відповідальність, ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст. 53 КК України визначає поняття штрафу та граничні розміри із одиницями його визначення; покарання у виді штрафу визначається не у твердій сумі, а в ставках неоподатковуваних мінімумів доходу громадян.

Суд першої інстанції натомість визначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень, без визначення у кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Всі мотиви суду про винуватість ОСОБА_7 ґрунтувались лише на показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , проте судом залишено поза увагою і не оцінені показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

При цьому, показання свідка ОСОБА_12 , яка вказувала, що бачила як ОСОБА_7 наносить ударів потерпілому ОСОБА_10 , суперечать показанням інших свідків. Свідок ОСОБА_12 має неприязні відносини із ОСОБА_7 , тому могла обмовити обвинуваченого. Взагалі показання даного свідка є непослідовними, суперечливими.

Підстави, з яких судом прийнято до уваги одні докази та відкинуті інші у вироку не мотивовані.

Крім того, потерпілий вказував, що ОСОБА_7 спричинив йому безліч ударів, від яких у нього йшла носом кров, проте в обвинувальному акті фігурують лише два удари, а жоден свідок не бачив у потерпілого тілесних ушкоджень, крові на його обличчі.

Потерпілий не звернувся одразу ж до лікарні, перші тілесні ушкодження у потерпілого зафіксовані лише о 17 годині 00 хвилин 23.11.2021; перелому носу у потерпілого хірургом не виявлено.

Змивів з рук ОСОБА_7 , як і огляду потерпілого, огляду місця події ніхто не проводив.

Судом першої інстанції безпідставно визнано належними докази. щодо яких сторона захисту подавала клопотання про визнання їх неналежними.

Висновок експерта №3 від 01.02.2022 викликає сумнів, оскільки експертом не дотримані правила оформлення висновку; на експертизу надано лише медичну картку потерпілого, не вказано кількість аркушів цієї картки, надана вона на запит слідчого супровідним листом медичного закладу без дати та без зазначення додатків; експерт не знайомився із матеріалами кримінального провадження, не оглядав потерпілого особисто; висновок не містить тверджень, чи відносяться кулаки рук до тупих твердих предметів, щодо давності і механізму спричинення тілесних ушкоджень; кількості ударів.

Протокол слідчого експерименту від 15.02.2022 при участі потерпілого ОСОБА_10 , - відтворення обставин кримінального правопорушення відбувалось не на місці події, а у кабінеті слідчого, відсутній детальний опис результатів слідчого експерименту, опис розташування меблів у кабінеті, опис статиста, обстановка кабінету слідчого не відповідала обстановці у кабінеті сільського голови.

У кримінальному провадженні відсутній протокол огляду місця події.

Висновок експерта №10 від 22.02.2022 не відповідає вимогам ст. 101 КПК України; не містить мотивувальної частини.

Протокол проведення слідчого експерименту при участі свідка ОСОБА_12 є недопустимим доказом з аналогічних підстав, що і протокол проведення слідчого експерименту при участі потерпілого.

Висновок експерта №17 від 15.04.2022 не відповідає вимогам ст. 101 КПК України, не містить мотивувальної частини.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не містить локалізації, характеру, механізму спричинення тілесних ушкоджень потерплому, матеріали кримінального провадження не містять належних досліджень того, що обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено удар кулаком правої руки в область носу, а потім кулаком правої руки в область голови.

Захист також вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону, щ о полягали у неналежному врученні ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у порядок та спосіб, визначений КПК України, тобто, ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, і подальше складення обвинувального акту та здійснення кримінального провадження є незаконним.

Повідомлення про підозру складено 24.08.2022, проте відсутні належні докази про вручення даного повідомлення про підозру ОСОБА_7 саме 24.08.2022; зазначення прокурором у повідомленні про підозру про відмову ОСОБА_7 в отриманні повідомлення не відповідають дійсності , оскільки тоді ж, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, ОСОБА_7 перебував в укритті.

До того ж, суд першої інстанції констатував, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 направлено поштовим зв`язком 25.08.2024.

Вказані обставини судом першої інстанції проігноровані, як і такі істотні порушення кримінального процесуального закону, що мали наслідком закриття стосовно ОСОБА_7 кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ), які підтримали апеляційну скаргу адвоката в інтересах обвинуваченого, а також висловились проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і заперечив задоволення апеляційної скарги захисту, думку потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили задоволення апеляційної скарги сторони захисту, не заперечили апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стороною обвинувачення оскаржується вирок в частині призначення покарання, а сторона захисту ставить вимогу закриття кримінального провадження, оскільки вважає відсутньою подію кримінального правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту.

Згідно із ч. 1. ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, п. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); п. 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Сукупністю зібраних доказів у даному кримінальному провадженні встановлено подію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та доведено винуватість ОСОБА_7 у його вчиненні.

Будучи допитаним судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

У відповідності до наданих обвинуваченим показань: він обіймав посаду голови Тишківської сільської ради; 23.11.2021 мало відбутись засідання земельної комісії; у кабінет зайшов ОСОБА_10 , та, можливо, він перечепився за килим і впав при вході в кабінет біля дивану. Як саме впав ОСОБА_10 , обвинувачений із-за столу не побачив, а лише чув звук удару, допускає, що об диван, однак видимих тілесних ушкоджень у потерпілого не було. ОСОБА_10 зайшов до кабінету у масці, яку після його падіння підійняв.

Після цього зайшли до кабінету члени земельної комісії.

ОСОБА_19 підвівся та підійшов до ОСОБА_20 , повідомивши, що: « …ти будеш свідком…». Після цього вийшов з кабінету.

Тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він не наносив.

Обвинувачений зазначив також, що не бачив, хто за ким з членів комісії заходив в кабінет, так як в цей момент він перебував біля ОСОБА_10 , який сидів на дивані.

Із ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_21 у нього неприязні відносини.

ОСОБА_10 у березні 2022 року ініціював питання про дострокове припинення його повноважень, а обвинувачений закрив сесію, так як сторонні люди чинили тиск. ОСОБА_10 проводив сесію далі та уповноважував секретаря підписати його звільнення.

У свідка ОСОБА_21 були мотиви його оговорювати, оскільки у нього до неї були зауваження щодо порушення трудової дисципліни. Конфліктів зі свідком ОСОБА_21 не було та були певні емоційні моменти.

Хоч обвинуваченим ОСОБА_7 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнано, подія кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні встановлюється і підтверджується рядом доказів у кримінальному провадженні.

Як встановлено показаннями потерпілого ОСОБА_10 , що їх надано під час судового слідства суду першої інстанції: у жовтні 2021 року, перед сесією, у них була депутатська земельна комісія, вони стояли перед кабінетом голови Тишківської сільської ради, був присутній і сільський староста (прізвище не пам`ятає) та інші (також не пам`ятає); тоді ж з кабінету вийшов голова ОСОБА_7 ,, якому потерпілий вказав, що він не вітається; після чого він із головою зайшли до кабінету, двері якого закрив ОСОБА_7 .

Події відбувалися приблизно о10 годині.

Вони почали розмовляти на підвищених тонах, у зв`язку із чим виникла суперечка, ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ) почав його бити. Внаслідок заподіяних ударів, у нього пішла кров, після чого зайшли депутати. Удари ОСОБА_7 наносив йому руками в голову багато разів з усіх сторін як зверху, так і знизу, а він руками прикривався. Спочатку ОСОБА_7 бив в положенні стоячи, впритул один навпроти одного, на відстані приблизно 20 см., а потім він присів на диван, який стояв зліва в кабінеті, та обвинувачений бив його зверху.

Кількість ударів він не пам`ятає; внаслідок заподіяних ударів з носа текла кров. Також, він не бачив, чи перебував ще хтось у кабінеті під час нанесення ударів, проте, коли присів на стілець, то в кабінеті перебували ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , яка закричала: «Що тут робиться?».

У цей момент ОСОБА_7 заспокоївся і пішов на своє місце.

Конфлікт розпочався саме із-за його слів, що ОСОБА_7 не привітався інших неприязних відносин до цього у них не було.

Після вказаних подій він відразу вийшов з кабінету, лежав вдома, та коли йому стало зле, приблизно о 17 годині, він звернувся у Добровеличківську лікарню, де зробив рентгенівські знімки. Лікарі повідомили, що у нього був перелом носа, а також струс мозку, синець в області носа та на правій щоці. Перебував у лікарні на лікуванні 21 день, що документально підтверджується.

Крім того після заподіяних йому ударів він зателефонував начальнику поліції, а також в подальшому написав до поліції відповідну заяву.

Відповідно до наданих в судовому засіданні суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_12 , у листопаді 2021 року, перед сесією Тишківської сільської ради ОТГ, в кабінеті голови ОСОБА_7 збиралася комісія; коли вона заходила у кабінет то побачила, що з лівої сторони на дивані сидів ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 стояв і бив його по голові (показавши напрямок зверху вниз).

Вона поклала документи і крикнула щоб вони розійшлися.

Після завданих ударів ОСОБА_10 підняв окуляри, а вона допомогла підняти його телефон з підлоги.

ОСОБА_10 був із розбитим носом (йшла кров) і він одразу покинув засідання земельної комісії. Після цих подій комісія по земельним питанням продовжила засідати.

Зазначила, що під час проведення слідчого експерименту обстановка не відповідала обстановці під час зазначених подій (диван, де сидів потерпілий, стояв з лівої сторони кабінету, а не з правої). Розташування статиста, який сидів на дивані, відповідало дійсності. Щодо зросту та статури учасників слідчого експерименту, то ці питання не з`ясовувалися. Щодо розташування дивана, то про це їй ніхто не говорив та не запитував.

Уточнила, що працівники поліції не показували їй як наносилися удари та як тримати руки вона показала нанесення потерпілому ударів так, як вона бачила. Коли обвинувачений потерпілому наносив удар, то ОСОБА_7 стояв боком до виходу з кабінету, а вона в цей момент підійшла до столу, а тому побачила як все відбувалося, а саме, побачила як ОСОБА_7 заподіяв кулаками рук два удари ОСОБА_10 , який сидів на дивані.

Коли вона заходила в кабінет, то за нею заходили ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , при цьому, ОСОБА_24 заходив у кабінет на пів хвилини пізніше неї. Коли до кабінету заходив ОСОБА_25 , то, напевно, потерпілий вже пішов.

Щодо відносин із ОСОБА_7 зазначила, що особистої неприязності не має, він є її кумом. Конфліктів з ним щодо земельних ділянок також не було, а мали місце лише робочі конфлікти, так як ОСОБА_7 позбавив її премії.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні суду першої інстанції: події відбувалися позаминулого року, у 2021 році, точного часу та дати не пам`ятає; самого інциденту він не бачив, так як до кабінету голови Тишківської сільської ради ОТГ ОСОБА_7 він заходив останній; спочатку до кабінету зайшла начальник земельного відділу ОСОБА_12 , а коли він зайшов до кабінету, то зрозумів, що щось сталося, оскільки ОСОБА_10 перебував у збудженому стані, а речі, окуляри лежали на підлозі, що було не звичним.

Свідок бачив, що ОСОБА_10 сидів на дивані, а біля нього стояв ОСОБА_7 Тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не бачив.

Крім нього та ОСОБА_12 в кабінет попереду зайшов ОСОБА_14 , від якого чув фразу: «Хлопці, що ви робите?». Хто був в масці, а хто ні, - свідок не пам`ятає.

У подальшому, з розмов, він з`ясував, що ОСОБА_10 побив ОСОБА_7 .

В той самий день поліції він не бачив та із ОСОБА_10 не зустрічався протягом тижня, на сесії сільської ради також його не було.

Йому відомо, що ОСОБА_10 перебував в лікарні.

Свідок ОСОБА_14 в ході судового слідства суду першої інстанції надав показання, зі змісту яких слідує: пам`ятає події, які відбувалися між обвинуваченим та потерпілим (точного часу та дати не пам`ятає); він як депутат сільської ради заходив до кабінету голови Тишківської сільської ради ОТГ ОСОБА_7 , де був ОСОБА_10 , який стояв на колінах, нахилений на сидіння дивану, після ОСОБА_10 піднявся та сказав йому: «Ти будеш свідком», і вийшов з кабінету через 2-3 хвилини. Після того як ОСОБА_10 вийшов з кабінету, то сесія продовжилася.

Тілесних ушкоджень на тілі або на обличчі ОСОБА_10 , він не бачив, а також не бачив обставин його побиття. Маски на обличчі ОСОБА_10 не було.

До кабінету спочатку заходив він із документами в руках та, поклавши їх на стіл, сів на своє місце, після нього зайшла ОСОБА_21 , а після неї почали заходити всі інші.

Пояснив також, що він сидів в кабінеті за шафою, з лівої сторони, а тому не бачив що відбувалося на дивані, який знаходився з лівої сторони за шафою. Бійки обвинуваченого з потерпілим він не бачив, а також в подальшому ОСОБА_10 самостійно залишив свій кабінет.

Чи ОСОБА_10 викликав швидку допомогу або поліцію, йому не відомо, оскільки після сесії поїхав додому, ні з ким не спілкувався.

У відповідності до наданих в судовому засіданні під час судового слідства суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_15 : точного часу та дати не пам`ятає, але, коли він, ОСОБА_24 , ОСОБА_26 та ОСОБА_21 заходили на земельну комісію в кабінет голови Тишківської сільської ради ОТГ ОСОБА_7 (він заходив останнім через 30-40 секунд, так як затримався в трьох метрах від кабінету), у кабінеті перебувало 5-6 осіб; з лівої сторони спочатку знаходилася шафа, а після неї стояв диван (чи на ньому хтось сидів він не пам`ятає); зайшов до кабінету та сів, а ОСОБА_10 в цей момент виходив з кабінету.

Тілесних ушкоджень на ОСОБА_10 не бачив, оскільки не роздивлявся, але він був без маски. Будь-яких криків або емоційних розмов, не чув.

Під час допиту судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 надав таких показань: він був головою та членом земельної комісії Тишківської сільської ради ОТГ; точної дати не пам`ятає, однак приблизно о 10 годині землевпорядник ОСОБА_21 сказала пройти до кабінету сільського голови ОСОБА_7 ; у коридорі також стояли ОСОБА_26 та ОСОБА_24 ; ОСОБА_21 заходила в кабінет із документами, можливо, останньою, а вони туди заходили гуртом на відстані пів метра-метру один від одного.

Коли він зайшов до кабінету, то там були присутні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . ОСОБА_10 сидів на дивані, та чи він за щось тримався не роздивлявся. Тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 не спостерігав. Коли він зайшов до кабінету, то ОСОБА_10 одразу підвівся і вийшов. Конфліктів на той момент свідок не спостерігав.

Не пам`ятає, чи в масці був ОСОБА_10 , чи кричала ОСОБА_21

Ніхто з працівників сільської ради не викликав поліцію або швидку допомогу.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_17 суду першої інстанції, він працює в ТОВ «Агротех», ОСОБА_10 є його керівником, на посаді заступника керівника; 24.08.2022 зателефонував директор ОСОБА_27 , який попросив бути понятим.

Протокол, який склав слідчий, читав, але не пам`ятає про що він; працівники поліції пояснювали, що викликали його з приводу вручення (чого саме не пам`ятає). З ним також перебував і ОСОБА_28 , з яким приїхали разом. За якою адресою та куди саме він приїхав, не пам`ятає.

Пам`ятає що приїхали до житлового будинку та дочекалися дружину чоловіка, який там проживав, яка розмовляла з працівниками поліції, про що саме не пам`ятає. З працівниками поліції були постійно присутні. ОСОБА_7 не бачив. Чи була повітряна тривога 24 серпня 2022 року не пам`ятає.

Як слідує зі змісту показань свідка ОСОБА_18 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції: 24 серпня 2021 року він перебував на роботі в ТОВ «Агротех», з 08:00 по 17:00. Після обіду, приблизно о 15-16 годині, йому зателефонував бригадир ОСОБА_29 та повідомив, що потрібні два свідки для вручення ОСОБА_7 кримінальної справи; разом із ОСОБА_30 їх привезли на автомобілі працівники поліції до будинку ОСОБА_7 по вулиці Азарова; на місці були двоє поліцейських та прокурор. Йому роз`яснили, що будуть щось (не пам`ятає, що) вручати, а також щось зачитували та говорили про якесь побиття. Про що він розписувався, не пам`ятає, але документ зачитувався.

У той день свідок не бачив ОСОБА_7 . Вони ще там певний час почекали та приблизно о 20 годині він прийшов додому.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

-висновком судово-медичної експертизи КЗ «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 01.02.2022 №3, яким встановлено наявність у ОСОБА_10 , згідно із медичною карткою стаціонарного хворого №3149, тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ перелому кісток носа, струсу головного мозку, які згідно з пунктом 2.3.3 «Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 від 17.01.1995 мають ознаки легких із короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6-ти діб; вказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, та могли утворитися в термін вказаний у постанові на що вказують дані медичної картки; враховуючи локалізацію вказаних ушкоджень, їх утворення при падінні з висоти власного зросту, як з прискоренням так і ні, малоймовірне (а.с.99-100);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 з фото таблицею, відповідно до якого слідчу дію проведено з участю потерпілого ОСОБА_10 та понятих, вході проведення зафіксовано факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та відтворення нанесення потерпілому тілесних ушкоджень: потерпілий зайшов до кабінету голови Тишківської ОТГ, одразу після нього зайшов ОСОБА_7 , який закрив за собою двері та почав виражатися відносно нього нецензурними словами; він підійшов до потерпілого ближче та зненацька почав наносити кулаками удари в обличчя, а саме в область носа, в результаті чого потерпілий закрився руками; потім потерпілий почув голос ОСОБА_21 , яка зайшла в кабінет та запитала: "Що тут робиться?", а коли підняв голову, то зрозумів, що сидить вже на дивані, а в кабінеті знаходилися декілька депутатів, тоді ОСОБА_31 вже відійшов від нього; потерпілий показав як наносилися удари на статистові (а.с.101-104);

-висновком судово-медичної експертизи КЗ «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 22.02.2022 №10, у відповідності до якого, експерт, ознайомившись з протоколом проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 з участю потерпілого ОСОБА_10 та копією висновку експерта №3 від 01.02.2022, зазначив, що локалізація та морфологічний характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, відповідає показанням, викладеним потерпілим у протоколі проведення слідчого експерименту: «… почав наносити йому удари кулаками в обличчя, а саме в область носу…, продовжував наносити удари кулаками в область голови та скроневої частини…, …показавши тим самим як саме він стояв, коли ОСОБА_7 наносив йому тілесні ушкодження, а саме два удари кулаками правої та лівої руки в область носа. Далі потерпілий ОСОБА_10 сказав, щоб статист закрив руками голову та схилився і показав куди саме йому були нанесені удари в область голови…» (а.с.105);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.02.2022 з фото таблицею, з участю свідка ОСОБА_12 та понятих, в ході проведення слідчої дії зафіксовано, як свідок сприймала спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; свідок показала як саме, при яких обставинах, наносилися тілесні ушкодження, а саме: 23.11.2021, приблизно о 10 години зайшла до кабінету голови Тишківської ОТГ на засідання земельної комісії, побачила як сільський голова ОСОБА_7 . б`є депутата ОСОБА_10 , бачила як ОСОБА_7 наніс два удари кулаком правої та лівої руки в область голови ОСОБА_10 , який у той час сидів на дивані, а ОСОБА_7 стояв навпроти нього, спиною до виходу; після побаченого одразу викрикнула: «Що відбувається?», та ОСОБА_7 одразу відійшов від ОСОБА_10 ; свідок показала як наносилися удари на статистові, зокрема, свідок сказала статистові сісти на диван, показавши тим самим, де саме знаходився ОСОБА_10 , а сама стала навпроти нього і показала, як наносилися тілесні ушкодження: два удари кулаком правої та лівої рук в область голови (а.с.106-109);

-висновком судово-медичної експертизи КЗ «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 15.04.2022 №17, у відповідності до якого, експерт, ознайомившись з протоколом слідчого експерименту від 21.02.2022 з участю свідка ОСОБА_12 та копією висновку експерта №3 від 01.02.2022 зазначив, що локалізація та морфологічний характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень відповідає показанням, викладеним свідком у протоколі проведення слідчого експерименту: «… бачила як він наніс йому два удари кулаком правої та лівої руки в область голови…,… стала навпроти нього та показала як наносились йому тілесні ушкодження: два удари кулаками правої та лівої рук в область голови…» (а.с.111).

Досліджено судом першої інстанції такі письмові докази як от: рішення Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №2 від 06.11.2020, яким визнано повноваження голови Тишківської сільської ради ОТГ восьмого скликання, ОСОБА_7 , обрано 25.10.2020 ( а.с.126), рішення Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №887 від 02.03.2022, яким припинено достроково повноваження сільського голови ОСОБА_7 з 03.03.2022, звільнено ОСОБА_7 із займаної посади голови Тишківської сільської ради відповідно до чинного законодавства України ( а.с.125).

На підставі досліджених доказів ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність події кримінального правопорушення, непричетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, відсутність доказів того, свого підтвердження не знайшли.

Слід зауважити, що такі доводи висловлені стороною захисту й під час судового слідства, у суді першої інстанції. Судом першої інстанції твердження сторони захисту не залишені поза увагою, оцінені, висновки суду з приводу процесуальної позиції сторони захисту наведені у вироку суду.

Під час апеляційного провадження стороною захисту висловлені аналогічні доводи, що стали предметом розгляду суду першої інстанції.

Отже, вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується сукупністю належно досліджених та аналізованих доказів, як от: показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків, письмові докази матеріалів кримінального провадження.

Вказані докази та ряд інших, аналізованих вище, у їх сукупності, вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив спричинення ним будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , висловившись, що у день проведення сесії та засідання земельної комісії, що відбувалась у його службовому кабінеті, був присутній і ОСОБА_10 , який, ймовірно, перечепився за килим у кабінеті і впав, отримавши тілесні ушкодження, але точно обвинувачений цього не бачив. Крім того, коли до кабінету зайшли члени земельної комісії, ОСОБА_10 підвівся, підійшов до ОСОБА_32 та сказав: «Ти будеш свідком». Після чого ОСОБА_10 вийшов з кабінету.

Версія подій, у відповідності до показань обвинуваченого, свого підтвердження доказово і фактично не знайшла.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що між ним та ОСОБА_7 , у кабінеті останнього, відбувся конфлікт, розмова у підвищених тонах, в ході якої ОСОБА_7 наніс йому декілька хаотичних ударів з різних позиції (збоку, зверху) руками в область його голови; він присів на диван, однак ОСОБА_7 , стоячи, наніс йому у такому положенні ще ударів в область голови; внаслідок ударів з його носу почала йти кров; коли у кабінет зайшла ОСОБА_12 , запитавши: «Що тут робиться?», а після й інші, ОСОБА_7 від нього відійшов.

Показання потерпілого узгоджуються із обставинами, встановленими у ході проведення слідчого експерименту, що зафіксований протоколом проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 з фото таблицею, з участю потерпілого ОСОБА_10 та понятих. В ході проведення даної слідчої дії ОСОБА_10 показав на статисті яким чином ОСОБА_7 в службовому кабінеті нанесені йому удари (напрямок ударів, область нанесення тощо).

Свідок ОСОБА_12 , яка стала очевидцем події нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, вказала, що, зайшовши до кабінету ОСОБА_7 , побачила як останній наносив ударів руками по голові сидячого на дивані ОСОБА_10 , зверху вниз. Вона крикнула, з метою щоб вони розійшлися. Речі ОСОБА_10 перебували підлозі (окуляри й телефон). Підтвердила, що у ОСОБА_10 йшла носом кров.

Вказані показання свідка повністю узгоджені із обставинами, встановленими у ході проведення слідчого експерименту, що зафіксований протоколом проведення слідчого експерименту від 21.02.2022 (з фото таблицею), з участю свідка ОСОБА_12 та понятих. В ході проведення слідчої дії свідок вказала обставини події кримінального правопорушення, так як вона їх бачила: де, як, чим та куди ОСОБА_7 спричинені удари ОСОБА_10 .

Твердження обвинуваченого і доводи апеляційної скарги його адвоката з приводу того, що показання, надані потерпілим та свідком суперечливі, не узгоджуються із показаннями інших свідків, свідок ОСОБА_12 має підстави обмовляти обвинуваченого через існуючі між ними неприязні відносини критично оцінюються колегією суддів.

Потерпілий та свідок приведені до присяги та попереджені за завідомо неправдиві показання; показання цих осіб, як встановлено матеріалами кримінального провадження, є сталими і послідовними, суперечностей у них не виявлено; показання потерпілого і свідка з приводу обставин і події кримінального правопорушення надані ними так, як їх їм відомо, як вони особисто сприймали хід подій, показання узгоджуються між собою та іншими доказами у кримінальному провадженні; підстав обмовляти обвинуваченого, особистої зацікавленості у результатах справи не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_10 вказав, що неприязних відносин до цієї події між ним та ОСОБА_7 не було. Конфлікт між ними виник саме того дня і спонтанно.

Свідок ОСОБА_12 зауважила, що не мала особистих неприязних відносин із ОСОБА_7 , останній її кум. Будь-яких конфліктів через земельні ділянки вона із ним не мала. Мав місце робочий конфлікт ОСОБА_7 позбавив її премії.

Показання свідка ОСОБА_12 , оцінювані сукупно з іншими доказами у кримінальному провадженні, не є суперечливими або непослідовними.

Інші свідки у кримінальному провадженні не є очевидцями події кримінального правопорушення і не бачили хід подій, що відбувались у службовому кабінеті обвинуваченого.

Однак, слід зауважити, що свідком ОСОБА_13 зазначено, що спочатку до кабінету ОСОБА_7 зайшла ОСОБА_12 , а він хоч заходив до кабінету ОСОБА_7 останнім, але коли зайшов до кабінету, то зрозумів, що щось сталося: ОСОБА_10 перебував у збудженому стані, сидів на дивані, біля нього стояв ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , також присутній у кабінеті, запитував: «Хлопці, що ви робите?», а речі ОСОБА_10 , окуляри, лежали на підлозі, що було не звичним.

Свідок ОСОБА_14 , зайшовши до кабінету бачив, що ОСОБА_10 стояв на колінах, нахилившись на сидіння дивану, йому (свідкові) сказав: «Ти будеш свідком».

Вказані показання аналізовано судом першої інстанції та надано їм оцінки безпосередньо

Слід звернути увагу, що показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , на які вказує сторона захисту як на ті, що, на думку сторони захисту, залишені судом поза увагою та не оцінені, порівняно із показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_12 , за їх змістом не спростовують показань потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 та змісту письмових доказів у кримінальному провадженні.

Щодо доводів в апеляційній скарзі з приводу механізму, локалізації, способу отримання тілесних ушкоджень, в тому числі доводів про те, що потерпілий вказував, що ОСОБА_7 спричинив йому безліч ударів, від яких у нього йшла носом кров, проте в обвинувальному акті фігурують лише два удари, жоден свідок не бачив у потерпілого тілесних ушкоджень або крові на його обличчі; крім того потерпілий не звернувся одразу ж до лікарні, а перші тілесні ушкодження у потерпілого зафіксовані лише о 17 годині 00 хвилин 23.11.2021; перелому носу у потерпілого хірургом не виявлено, зауважується наступне.

Як йшлося вище, потерпілий ОСОБА_10 надав показань з приводу того, як йому спричинено ударів ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_12 , яка безпосередньо бачила момент нанесення ОСОБА_7 ударів в область голови ОСОБА_10 , в суді пояснила, як саме, куди нанесено ударів, напрямок спричинення тілесних ушкоджень; під час проведення слідчих експериментів за участі вказаних осіб і понятих відтворено і з`ясовано обставини спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; потерпілий та свідок, при участі і за допомогою статиста, вказали, як саме, з якого положення, напрямок, спричинено ударів потерпілому.

Крім того, згідно із наданими поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , останній після нанесення йому ударів залишив кабінет ОСОБА_7 , удома лежав, оскільки йому стало погано, події у кабінеті ОСОБА_7 відбувались приблизно о 10 годині, але він (потерпілий) не одразу звернувся до лікарні, а десь о 17 годині, після того як йому стало зле; звернувся до Добровеличківської районної лікарні; йому робили рентген, оглядали лікарі, в лікарні виявили у нього, як йому сказали, перелом носу, черепно-мозкову травму, синці обличчя й щоки; на лікуванні перебував 21 день.

Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими Наказом МОЗ України N 6 від 17.01.95, визначено: п. 4.6. Судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканини і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів.

Як встановлено у даному кримінальному провадженні висновком судово-медичної експертизи КЗ «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 01.02.2022 №3, у ОСОБА_10 (згідно із медичною карткою стаціонарного хворого №3149) наявні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток носа, струсу головного мозку, які, згідно із пунктом 2.3.3 «Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 від 17.01.1995, мають ознаки легких із короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6-ти діб.

Висновком експерта також встановлено, що вказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, та могли утворитися у термін, вказаний у постанові, на що вказують дані медичної картки.

Враховуючи локалізацію вказаних ушкоджень, їх утворення при падінні з висоти власного зросту, як з прискоренням так і ні, малоймовірне

Як встановлено висновком судово-медичної експертизи КЗ «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 22.02.2022 №10 (із урахуванням протоколу проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 з участю потерпілого ОСОБА_10 та копії висновку експерта №3 від 01.02.2022), локалізація та морфологічний характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, відповідає показанням, викладеним потерпілим у протоколі проведення слідчого експерименту (із описом встановлених обставин в ході слідчого експерименту, із зазначенням місця, часу, дати, де відбувалась подія кримінального правопорушення).

Отже, походження (в тому числі коли саме і за яких обставин), локалізація, характер, вид виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень відповідають показанням потерпілого та свідка, протоколам слідчих експериментів, а також і висновкам судово-медичних експертів.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів.

Сторона захисту вказує, що такими є, зокрема, висновок експерта №3 від 01.02.2022, оскільки експертом не дотримані правила оформлення висновку; на експертизу надано лише медичну картку потерпілого, не вказано кількість аркушів цієї картки; надана вона на запит слідчого супровідним листом медичного закладу без дати та без зазначення додатків; експерт не знайомився із матеріалами кримінального провадження, не оглядав потерпілого особисто; висновок не містить тверджень, чи відносяться кулаки рук до тупих твердих предметів, щодо давності і механізму спричинення тілесних ушкоджень; кількості ударів.

Також недопустимими доказами є висновок експерта №10 від 22.02.2022, висновок експерта №17 від 15.04.2022 вони не відповідають вимогам ст. 101 КПК України; не містять мотивувальної частини.

З приводу вказаного зауважується наступне.

Стаття 84 КПК України регламентує: ч. 1. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; ч. 2. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як встановлює стаття 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як визначає стаття 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Проведення експертизи регульоване Кримінальним процесуальним кодексом, законом України про кримінальну відповідальність, відповідними підзаконними нормативними актами, Наказами, Інструкціями, Правилами.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи; висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Статтею 102 Кримінального процесуального кодексу встановлено зміст висновку експерта, а саме, ч. 1. У висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Згідно із Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затвердженою Наказом МОЗ України N 6 від 17.01.95, п. 3. - Оформлення висновку судово-медичного експерта: 3.2. регламентує дані, що мають бути зазначені у вступній частині висновку експерта; 3.4. Дослідна частина повинна містити докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження.

Структура дослідної частини визначається видом експертизи, що

виконується.

Обсяг необхідних відомостей, які повинні міститися в дослідній частині кожного виду експертизи, регламентуються правилами проведення окремих видів експертиз, що затверджені наказом МОЗ України N 6 від 17 січня 1995 року.

Згідно із Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими Наказом МОЗ України N 6 від 17.01.95: п. 4.1. Судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих,

Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових

випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості; п. 4.4. При проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про

ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу; 4.5. В необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням

відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто.

У цих випадках у висновках експерта (акті) зазначається: де, коли і ким досліджувався потерпілий, які відомості при цьому встановлені і яких висновків дійшов спеціаліст. Підсумки складаються експертом з урахуванням вказаних результатів, що викладені письмово.

Також, п. 4.9. цих же Правил вимагається: При експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта (акті) повинні бути відображені: 4.9.1. Характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості; 4.9.2. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені

ушкодження; 4.9.3. Механізм виникнення ушкоджень; 4.9.4. Давність (термін) спричинення ушкоджень; 4.9.5. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо.

Положеннями п. 17 Постанови Пленуму ВСУ N 8 від 30.05.97 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» рекомендовано: При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: - чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх

повноважень; - достатність поданих експертові об`єктів дослідження; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Отже, висновок експерта є джерелом доказів.

Висновок експерта може статі доказом у кримінальному провадженні тільки за умів що він: проведений компетентним експертом, при відсутності обставин, що виключали його участь; проведений у відповідності до встановлених правил і вимог; містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечні та не викликають сумніву, містить відповіді у відповідності до поставлених запитань, є обґрунтованим; отриманий з дотриманням встановленого порядку; має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК України); не ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими; не отриманий з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод (ст. 87 КПК України).

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судово-медичним експертом, завідувачем міжрайонного Новоархангельського відділення Кіровоградського обласного бюро СМЕ ДОЗ Кіровоградської облдержадміністрації ОСОБА_33 проведено експертизу потерпілого ОСОБА_10 , про що складено висновок № 3.

Зі змісту висновку експерта убачається, що проведений він на підставі постанови дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 (смт. Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_34 від 21.01.2022.

Висновок містить зазначення дати, місця проведення експертизи, дані про попередження експерта з правами, обов`язками та відповідальністю, передбаченими нормами ст. 69 КПК України, ст. ст. 384-385 КК України.

У висновку зазначено обставини справи, перелік питань, що поставлені на вирішення експерта (їх п`ять), а також вказано, що для проведення експертизи експерту надана медична картка стаціонарного хворого № 3149 на ім`я ОСОБА_10 .

Висновок експерта містить дослідницьку частину; підсумки.

Поставлені на вирішення експерта питання: Які тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_10 .?; Який характер, локалізація і механізм заподіяння тілесних ушкоджень?; До якої ступені тяжкості відносяться тілесні ушкодження?; Чи могли тілесні ушкодження утворитися від падіння ОСОБА_10 з висоти власного зросту, як з прискорення, так і ні?; Чи могли тілесні ушкодження утворитися у період, вказаний у постанові?

У підсумках експерт зазначає відповіді на поставлені питання: перелік, характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , їх локалізацію, механізм заподіяння (ЗЧМТ, перелом кісток носу, струс головного мозку, утворились від локальної дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею); ступень тяжкості цих тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я на термін більше шести діб); малоймовірне їх утворення у ОСОБА_10 від падіння з висоти власного зросту, як з прискоренням, так і ні; тілесні ушкодження могли утворитися у термін, вказаний у постанові (у постанові вказані обставини справи і дата спричинення тілесних ушкоджень 23.11.2021).

З огляду на викладене можливо стверджувати, що експертом дотримано порядок проведення експертизи і складання висновку, експертизу проведено на підставі постанови дізнавача, дотримано вимоги щодо зазначення у висновку необхідних даних, у підсумковій частині надані відповіді на всі поставлені слідчим питання, визначені характер ушкоджень з медичної точки зору, їх локалізація і властивості; вид засобу, яким могли бути спричинені ушкодження; механізм виникнення ушкоджень; давність (термін) спричинення ушкоджень; ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - розлад здоров`я.

З приводу того, що експерт не оглядав потерпілого безпосередньо та не ознайомлювався зі всіма матеріалами кримінального провадження, - вказане не суперечить наведеним вище Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Експертизу проведено на підставі наданої слідчим медичної картки ОСОБА_10 , витребуваної із медичної установи, тобто, за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

В необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто.

У цих випадках у висновках експерта зазначається: де, коли і ким досліджувався потерпілий, які відомості при цьому встановлені і яких висновків дійшов спеціаліст. Підсумки складаються експертом з урахуванням вказаних результатів, що викладені письмово.

Таким чином, висновок експерта відповідає вимогам до таких висновків, положенням закону, якими регулюється проведення експертизи та складання висновку, що їх зазначено вище за текстом даної ухвали.

Підстав вважати даний висновок експерта не відповідним поняттю «джерело доказів» та недопустимим доказом не віднайдено.

Відносно висновків експерта №10 від 22.02.2022, № 17 від 15.03.2022, які не містить дослідницької частини, - суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції з цього приводу.

На вирішення експерта поставлено питання: «Чи могли утворитися тілесні ушкодження у ОСОБА_10 при обставинах, на які він вказував при проведенні слідчого експерименту 15.02.2022?».

Експертові надані протокол проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 та висновок експерта №3 від 01.02.2022.

Експерт у висновку зазначив, що, ознайомившись із наданими документами, він прийшов до певних підсумків (а саме, що локалізація та морфологічних характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень відповідають показанням потерпілого під час проведення слідчого експерименту, з наведенням експертом відповідних обставин та показань).

Тобто, даних у наданих протоколі слідчого експерименту та висновку експертизи №3, на які й посилався експерт, було достатньо для прийняття експертом заключної частини висновку.

Аналогічно - у необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, у цих випадках у висновках експерта зазначається: де, коли і ким досліджувався потерпілий, які відомості при цьому встановлені і яких висновків дійшов спеціаліст; підсумки складаються експертом з урахуванням вказаних результатів, що викладені письмово.

Уданому випадку ці підстави не можуть вказувати на недопустимість висновків судово-медичного експерта, висновки експерта визнаються допустимим, оскільки отримані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Крім того, слід вказати, що ст. 87 КПК України регламентовано недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, із переліком таких доказів та із визначенням у ч. 4 цієї норми закону, що докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Правила, визначені у ст. 87 КПК України, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим.

Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

З огляду на зазначене вище, у конкретному кримінальному провадженні, за встановлених обставин та наявних доказів, - відсутністю мотивувальної частини у висновках експерта № 10 та № 17, - не виявлено наявності порушення прав або свобод людини, а такий доказ як висновок експерта, має першочерговий стосунок до важливих фактів справи, до того ж, усі інші вимоги закону при проведенні експертиз було дотримано, а самі висновки експерта не викликають сумнівів, є зрозумілими та встановлюють обставини, які мають суттєве значення для даного провадження, - то можливо визнати, що вказане порушення не є настільки істотним, щоб виправдати виключення висновків експерта як недопустимих доказів.

Сторона захисту також вказує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не містить локалізації, характеру, механізму спричинення тілесних ушкоджень потерплому, матеріали кримінального провадження не містять належних досліджень того, що обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено удар кулаком правої руки в область носу, а потім кулаком правої руки в область голови.

Відносно таких посилань зауважується.

Стаття 314 Кримінального процесуального кодексу України, ч. 3 цієї норми закону, вказує: у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: п. 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження убачається наступне.

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов 12.09.2022.

Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2022 призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні сторона захисту (адвокат обвинуваченого) заявила клопотання про повернення обвинувального акту, у зв`язку із невідповідністю вимогам кримінального процесуального закону, а саме ст. 291 КПК України.

Стаття 291 КПК України встановлює вимоги, яким має відповідати обвинувальний акт.

Також, згідно із ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: п. 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання сторони захисту, відмовив у його задоволенні, вказавши, що на даній стадії кримінального провадження суд позбавлений можливості достеменно вивчити матеріали кримінального провадження, зібрані стороною обвинувачення, що може вплинути на неповноту судового розгляду справи з порушенням принципу змагальності сторін в судовому процесі; без повного і всебічного розгляду кримінального провадження, зокрема вивчення всіх здійснених під час досудового розслідування процесуальних дій та зібраних у справі доказів, позбавлений можливості надати оцінку оскаржуваним рішенням та діям органу досудового розслідування або прокурора, необхідним визнане з`ясування всіх обставин справи.

Будь-яких з підстав, передбачених ст. 291 КПК України, що мали б наслідком визнання обвинувального акту невідповідним кримінальному процесуальному закону та його повернення прокурору, - судом першої інстанції не віднайдено, а, отже, оскільки обвинувальний акт визнаний відповідним кримінальному процесуальному закону, - призначено судове провадження. Про вказане свідчить ухвала Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2022.

Стаття 337 Кримінального процесуального кодексу України, ч. 1 цієї норми закону вказує: судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого): п. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 94 Кримінального процесуального кодексу України, яка місить поняття оцінки доказів, встановлює: ч. 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також, положеннями ст. 368 КПК України законодавець визначив питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку, - ч. 1, - Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, як зокрема: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 3-1) чи підлягає обвинувачений звільненню від відповідальності; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Також, кримінальний процесуальний закон вимагає, щоб ухвалене судом рішення було об`єктивним, а це означає, що воно ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України (ст. 370 КПК України).

Оскільки судом першої інстанції, при вирішенні у підготовчому засіданні питання призначення судового розгляду обвинувального акту, зроблено висновок про відповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а відтак і визнано належним в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, то такі обставини як локалізація, характер, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 у їх деталях з`ясовано на підставі сукупності досліджених доказів під час судового слідства.

Щодо встановлення виду тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, механізму спричинення вказане аналізоване вище і цьому надано належної оцінки із посиланням на наявні докази.

Сторона захисту в апеляційній скарзі посилається на те, що при проведенні слідчого експерименту допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

З тверджень сторони захисту при проведенні слідчого експерименту від 15.02.2022 при участі потерпілого ОСОБА_10 , такі істотні порушення полягали у тому, що - відтворення обставин кримінального правопорушення відбувалось не на місці події, а у кабінеті слідчого, опис розташування меблів у кабінеті, опис статиста, обстановка кабінету слідчого не відповідала обстановці у кабінеті сільського голови.

Проведення слідчого експерименту при участі свідка ОСОБА_12 аналогічні істотні порушення.

У протоколах проведення слідчого експерименту відсутній детальний опис результатів слідчого експерименту.

З таких підстав, на переконання сторони захисту, протоколи є недопустимими доказами.

Колегія суддів не погоджується із такими твердженнями сторони захисту.

Стаття 240 Кримінального процесуального кодексу регламентує порядок проведення слідчого експерименту.

У відповідності до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Положеннями кримінального процесуального закону, при цьому, не вимагається від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події злочину, при відтворенні обстановки, обставин події, не вимагається аналогічної розстановки меблів у приміщенні, обрання архітектурно ідентичного приміщення.

Так само кримінальним процесуальним законом не висуваються вимоги до фізичних характеристик особи статиста, якщо такий залучений до слідчої дії (як от: вік, зріст, вага). Крім того, законом не заборонено використання й манекену під час проведення слідчого експерименту.

Дійсно, існує багато видів слідчих експериментів і, враховуючи це та те, що кожний з них має свою мету, завдання та зміст, криміналістичною теорією і практикою розроблено певні загальні тактичні положення проведення слідчого експерименту, комплекс тактичних прийомів і методів, які забезпечують об`єктивність і повноту результатів слідчого експерименту у кожному випадку.

Дійсно, у певних випадках, а також коли це має суттєве значення для результату, слідчий експеримент необхідно проводити в той же період року, час, а також умовах і обстановці, максимально наближених до тих, у яких відбувалася подія, а у певних випадках суттєве значення має і зріст статиста або вага манекену.

Проте, об`єктивно, не вимагається спеціальних знань, щоб зробити висновок, що у даному кримінальному провадженні, зважаючи на встановлені обставини події кримінального правопорушення, показання потерпілого, свідків, фізичні характеристики статиста при проведенні слідчого експерименту за участі потерпілого та за участі свідка, ідентичне відтворення обстановки службового кабінету ОСОБА_7 або проведення слідчого експерименту безпосередньо на місці події не мало суттєвого та вирішального для кримінального провадження значення, а, відповідно не свідчить про істотне порушення органом досудового розслідування кримінального процесуального закону, не може визнаватись підставою для визнання протоколів проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 недопустимими доказами.

У даному кримінальному провадженні вказані слідчі дії проведені за участю свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 з метою уточнення механізму, характеру та способу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, відтворення обставин, що відбулись.

Подію нанесення обвинуваченим ударів в область обличчя потерпілого можливо відтворити без безпосередньої прив`язки до місця вчинення злочину, а тому проведення слідчих експериментів у приміщенні відділення поліції із інакшим розташуванням предметів, меблів, аніж у кабінеті, де відбувалась подія, не зумовлює недопустимість протоколів слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того, як слідує зі змісту протоколів проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 при участі потерпілого ОСОБА_10 та від 21.02.2022 при участі свідка ОСОБА_12 , - дані протоколи містять опис проведеної слідчої дії (аркуші 101-102, 106-107).

Більш того, до протоколів проведення слідчих експериментів додано фототаблиці, з метою наглядного ілюстративного відображення проведеної слідчої дії.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що у справі не проведено огляду місця події оцінюються критично.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Окрім основної мети огляду, що визначена Кримінальним процесуальним кодексом України, з криміналістичної точки зору виділяється й поза процесуальна мета, - попереднє дослідження матеріальних слідів кримінального правопорушення.

Попереднє дослідження дозволяє негайно отримувати орієнтуючу інформацію, що використовується для висування слідчих версій про напрями пошуку злочинця, об`єктів, що залишили сліди на місці події, для обмеження кола об`єктів, що підлягають перевірці, визначення виду, класу виявлених предметів, речовин, матеріалів, з`ясування механізму та обставин вчинення кримінального правопорушення тощо.

При розслідуванні неочевидних кримінальних правопорушень, коли не всі елементи криміналістичної характеристики відомі, комплекс слідів або навіть один слід може бути ключем до розслідування.

У конкретному кримінальному провадженні всі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення отримано досудовим розслідуванням із інших джерел доказів, а тому, через відсутність процесуальної необхідності, у межах цього кримінального провадження огляд місця події не проводився. Вказане жодним чином не вплинуло на повноту проведеного досудового розслідування, а у подальшому на повноту, об`єктивність судового слідства.

Отже наведені доводи сторони захисту та доводи з приводу того, що вирок суду не містить обґрунтувань обвинувачення, а достатні докази на підтвердження події кримінального правопорушення не здобуті, є надуманими.

Крім зазначеного вище, в апеляційній скарзі захист вказує, що: ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у порядок та спосіб, визначений КПК України, тобто, ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, і подальше складення обвинувального акту та здійснення кримінального провадження є незаконним; повідомлення про підозру складено 24.08.2022, проте належні докази про вручення даного повідомлення про підозру ОСОБА_7 саме 24.08.2022 відсутні; зазначення прокурором у повідомленні про підозру про відмову ОСОБА_7 в отриманні повідомлення не відповідають дійсності, оскільки тоді ж, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, ОСОБА_7 перебував в укритті.

Вказані посилання сторони захисту стали предметом ретельного дослідження та перевірки судом першої інстанції, адже, як слідує зі змісту вироку, ці доводи заявлені суду першої інстанції під час судового слідства.

Із висновками суду першої інстанції з цього приводу колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Відповідно до ст. 276 КПК України, ч. 1 її: повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Главою 11 КПК України визначено порядок вручення повідомлень.

У ч. 1, ч. 2 ст. 135 КПК України передбачений порядок здійснення виклику (повідомлення) у кримінальному провадженні.

Особа викликається шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Згідно із положеннями ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляв певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру здійснюється адвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові - Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Отже, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 мав право здійснити, крім інших, керівник обласної прокуратури в межах його повноважень. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України, прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 (справа № 627/927/19) вказав: у ст. 276 КПК зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. Визначення правової природи цих дій і встановлення кола суб`єктів, які уповноважені на їх вчинення, має важливе практичне значення для об`єктивації гарантій незалежності особи, щодо якої здійснюється особливий порядок повідомлення про підозру.

ККС нагадав, що у постанові від 11 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 536/2475/14-к) зробила висновок про застосування норм права, які стосуються вручення підозри спеціальним суб`єктам, та зауважила, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на етапи: 1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру. Цей етап передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення; 2) об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК, та його підписання; 3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК. На цьому етапі також здійснюється повідомлення прав підозрюваному, де в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (ч. 3 ст. 276 КПК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року (справа № 536/2475/14-к) зазначила, що вручення повідомлення про підозру іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийнято та підписано визначеним на це ст. 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантії суддівської незалежності. Генеральний прокурор або його заступник можуть доручити слідчому або іншому прокурору вручити повідомлення про підозру.

Судом першої інстанції оглянуто процесуальний документ, а саме оригінал доручення Кіровоградської обласної прокуратури від 24.08.2022, за підписом керівника обласної прокуратури, відповідно до якого прокурора Добровеличківського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_35 уповноважено вручити письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КПК України.

Також суд оглянув відео наданого прокурором щодо обставин вручення прокурором ОСОБА_35 повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Змістом оглянутого відео DSCN0088 від 24.08.2022 встановлено, що прокурор ОСОБА_35 , у присутності двох понятих, запитує у ОСОБА_7 , чи буде він отримувати повідомлення про підозру, однак ОСОБА_7 відмовився та закрив хвіртку.

Матеріали кримінального провадження містять квитанцію та поштове повідомлення Укрпошти від 25.08.2022 про направлення ОСОБА_7 поштового листа з описом: «вкладення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000180».

Отже, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_35 було доручено вручити повідомлення про підозру ОСОБА_7 , що зафіксовано відео, а також в судовому засіданні суду першої інстанції підтверджено свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , прокурор ОСОБА_35 запропонувала ОСОБА_7 отримати повідомлення про підозру, однак він відмовився, закривши хвіртку.

Оскільки вручити повідомлення про підозру особисто ОСОБА_7 24.08.2021 о 19 год 30 хв не виявилося можливим, повідомлення про підозру було направлене поштою наступного дня 25.08.2022 на адресу місця проживання ОСОБА_36 .

Таким чином є встановленим, що зазначене повідомлення про підозру було направлене ОСОБА_7 у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Суд апеляційної інстанції погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 обізнаний про пред`явлену йому підозру від прокурора ОСОБА_35 , але відмовився отримувати таке повідомлення та діяв недобросовісно.

Доводи сторони захисту щодо перебування ОСОБА_7 в укритті у той час, коли прокурор мав вручати ОСОБА_7 повідомлення про підозру через оголошення повітряної тривоги, фактично не підтверджено, а на наявному відео ОСОБА_7 відмовився від отримання підозри у присутності понятих.

Надано оцінки судом першої інстанції і доводам сторони захисту про неналежність та недопустимість відеофайлу на флеш носії: вказане відео не стосується питань доведеності винуватості обвинуваченого, оцінки доказів, наявності складу кримінального правопорушення в діянні підозрюваного ОСОБА_7 , а також правильності правової кваліфікації його дій, проте при розгляді справи суд має оцінити достатність та належність доказів лише стосовно того чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатність доказів» повідомлення ОСОБА_7 про підозру.

Протокольно вказаний відеофайл не оформлено прокурором, однак відео підтверджує обставини вчинення прокурором, в присутності двох понятих, дій з вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

Дослідження змісту оскаржуваного вироку суду надає підстав прийти до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, він є законним, обґрунтованим і мотивованим, містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення (кримінального проступку); частини статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_7 ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, які належно оцінені судом у їх сукупності.

Отже, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги адвоката свого підтвердження не знайшли.

Відносно правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції.

Колегія суддів, виходячи із загальних положень та принципів призначення покарання, приходить до висновку про дотримання судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, вимог закону.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Порядок і принципи призначення покарання регульовані й рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який на обліках не перебуває, не судимий, характеризований посередньо, одружений.

Обставини, які обтяжують, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлені.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд визначив покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, мінімальне за своїм розміром.

Призначене покарання не є занадто суворим та надмірним, є достатнім, необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, превенції вчинення нових злочинів.

Разом із тим зауважується про наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Як зазначалось вище, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання у виді штрафу.

Однак, суд першої інстанції ухвалив визначити покарання у виді 1 700 гривень штрафу, про що зазначив у резолютивній частині вироку.

Вказане зазначення суду першої інстанції є некоректним і не відповідає положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Стаття 51 Кримінального кодексу України визначає види покарань: до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема як штраф.

Відповідно до ст. 53 КК України, ч. 1., штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Тобто, одиницями визначення покарання у виді штрафу законодавець встановив саме неоподатковувані мінімуми доходів громадян.

Покарання у виді штрафу визначається не у твердій сумі, а в ставках неоподатковуваних мінімумів доходу громадян.

Суд першої інстанції натомість визначив ОСОБА_7 покарання у виді 1 700 гривень штрафу, без визначення у розмірі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на означене, є слушними доводи прокурора в апеляційній скарзі стосовно неправильного визначення судом першої інстанції розміру покарання обвинуваченому, а тому у цій частині оскаржуваний вирок суду підлягає зміні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не виявлено.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції і закриття кримінального провадження, як те просить сторона захисту, відсутні. Оскільки доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення визнані слушними, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.03.2024 стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

В іншій частині вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.03.2024 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3