Номер провадження: 11-кп/813/2026/24
Справа № 495/5118/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000555 від 14.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2024 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому вироком суду не обирався.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення у даному кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення кримінальних правопорушень, вчинених за наступних обставин.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, а також відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», особам чоловічої статі віком від 18 до 60 років виїзд за межі України обмежено. Термін дії воєнного стану в Україні Указом Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, продовжено на 90 діб з 16 листопада 2023 року.

ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану, а також розпочату мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо заборони перетинання деяких транзитних ділянок на прикордонних територіях України громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, маючи умисел на пособництво у виготовленні підроблених документів, а саме - тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії про те, що він визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку, з метою перетину транзитної ділянки автодороги «Одеса-Рені», всупереч обмежень, передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Законом України «Про правовий режим воєнного стану», усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та, керуючи ними, діючи умисно, в один із днів липня 2023 року (більш точного часу дізнанням не встановлено), за допомогою власного мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_1 , знайшов у всесвітній мережі «Інтернет» оголошення про виготовлення підроблених документів для військовозобов`язаних чоловіків та, перейшовши за посиланням, потрапив до чат-боту мобільного додатку (месенджеру) «Telegram». У вказаному чаті обвинувачений ОСОБА_8 повідомив невстановленій особі про намір отримання підроблених документів. У свою чергу від невстановленої особи надійшло повідомлення про те, що для одержання підроблених документів обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно оплатити цю послугу загальною сумою 10000 гривень та надати копії персональних документів.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив ряд дій направлених на реалізацію раніше виниклого кримінально-протиправного умислу спрямованого на пособництво у підробленні посвідчення та іншого офіційного документа, які видаються установою, яка має право видавати такі документи, і які надають права та звільняють від обов`язків, а саме на підроблення офіційних документів, що містять зафіксовану на папері інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі само зайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 виготовив фотокартку з власним зображенням, після чого, разом з фотографією свого паспорту громадянина України, надіслав у чат-бот додатку (месенджеру) «Telegram» невстановленим особам.

Надалі, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, невстановлена особа контактним способом, з використанням кліше підроблених печаток та штампів, а саме: кругла гербова печатка « ІНФОРМАЦІЯ_2 », прямокутний штамп «ВЗЯТО на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 __ __ __ р. ____ (підпис)», прямокутний штамп «ЗНЯТО з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 __ __ __ р. ____ (підпис)», використовуючи персональні дані, надані ОСОБА_8 , за допомогою знакосинтезуючих пристроїв електрографічної дії (лазерного та струменевого принтерів) виготовила тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 та довідку військово-лікарської комісії № 161/2/82 від 28.07.2023, які містять недостовірні відомості про непридатність обвинуваченого ОСОБА_8 до військової служби з виключенням із військового обліку, нібито видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на початку серпня 2023 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) знаходячись біля буд. № 10 по вул. Маршала Малиновського в м. Одеса при особистій зустрічі передала ОСОБА_8 .

Крім того, 13 грудня 2023 року, приблизно о 10 год 30 хв, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на використання завідомо підроблених документів, знаходячись на пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка», який розташований за адресою Одеська область, Одеський район, Маяківська об`єднана територіальна громада, 49 км. автодороги «Одеса- Рені», під час проходження прикордонного контролю, діючи умисно, з метою безперешкодного перетину транзитної ділянки автодороги «Одеса-Рені», пред?явив для співробітнику Служби безпеки України ОСОБА_9 , який знаходився на службі та виконував службові обов`язки щодо здійснення прикордонного контролю та пропуску через транзитну ділянку осіб, завідомо підроблені офіційні документи у вигляді тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 28.07.2023, виданого військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім?я ОСОБА_8 та довідку військово-лікарської комісії № 161/2/82 від 28.07.2023, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім?я ОСОБА_8 , в яких містяться недостовірні відомості щодо визнання його непридатним до військової служби, при цьому достовірно знаючи, що він не перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 та військово-лікарську комісію не проходив, чим здійснив використання завідомо підроблених документів.

Не погоджуючись з вироком суду захисник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, посилаючись суворість призначеного покарання. Захисник зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, що давало суду право на призначення більш м`якого покарання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, однак його захист забезпечено адвокатом ОСОБА_7 , який не заперечував проти розгляду справи за відсутністю обвинуваченого та зазначив, що така позиція узгоджена з останнім.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами. Дані обставини сторонами провадження не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація інкримінованих ОСОБА_8 дій, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника стосовно не врахування судом при призначенні покарання пом`якшуючих обставин, суворість покарання та можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, апеляційний суд зазначає наступне.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання за інкриміновані йому дії, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення інкримінованих йому дій, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував наступні обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий. Врахував суд також відсутність обтяжуючих обставин (ст.67 КК України).

Колегія суддів вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчинених кримінальних проступків, особу обвинуваченого, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, для того щоб відбити в особи бажання вчиняти і надалі аналогічні правопорушення та зробити для себе відповідні висновки.

Доводи захисника про неврахування судом можливості призначення покарання у виді штрафу, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки відповідно до матеріалів провадження, обвинувачений не працевлаштований, що викликає сумніви у спроможності обвинуваченого сплатити штраф у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про відсутність законних та достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2024 року в кримінальному провадженні №0000555 від 14.12.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4