Провадження №: 1-кс/755/3168/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 31.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ

В провадження слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 31.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 .

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та день ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшов в злочинну змову з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.09.2024, діючи за попередньою змовою групою осіб, вирішили вчинити викрадення та незаконне позбавлення волі громадянина Туреччини ОСОБА_9 .

З метою реалізації зазначеного вище злочинного плану ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та двома невстановленими в ході досудового розслідування особами, 20.09.2024 близько 10 години 00 хвилин приїхали на автомобілі темного кольору « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою м. Київ, пр. Берестейський, 11-Б неподалік ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та почали очікувати раніше знайомого їм ОСОБА_9 , який перебував за місцем свого мешкання.

Приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_9 вийшов з місця свого проживання та направився по особистим справам, вийшовши з території ЖК «Manhattan City».

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, згідно раніше розподілених ролей, ОСОБА_5 почав спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_6 спільно з невстановленими в ході досудового розслідування особами, скориставшись перевагою у чисельності осіб та фізичній силі, забезпечуючи демонстрацію чисельної переваги та подолання волі до опору ОСОБА_9 , подолали волю останнього до опору та проти його волі примусили сісти до салону автомобіля «Фольцваген Транспортер», де відносно ОСОБА_9 застосували кайданки, наділи поліетиленовий пакет на голову, тим самим позбавили останнього можливості вільно дихати та пересуватись.

Після чого, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та двома невстановленими особами почали рух автомобіля «Фольцваген Транспортер», районами міста Києва, заблокувавши зсередини двері автомобіля, тим самим позбавили волі ОСОБА_9 .

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше 20.09.2024 ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та двома невстановленими особами з метою реалізації раніше розробленого злочинного плану, направленого на викрадення та незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, використовуючи вищевказаний транспортний засіб «Фольцваген Транспортер», вивезли останнього до гаражу № НОМЕР_1 гаражного корпоративу «Перемога», що за адресою: АДРЕСА_1 , де згідно раніше розробленого плану вже чекали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 умисно, протиправно продовжували утримувати з метою вчинення вимагання.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні незаконного позбавлення волі та викрадення людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшов в злочинну змову з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.09.2024, діючи за попередньою змовою групою осіб, вирішили вчинити катування відносно ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 , маючи на меті корисливі мотиви, використовуючи транспортний засіб марки «Фольцваген Транспортер», вивезли ОСОБА_9 до гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Перемога», що за адресою: АДРЕСА_1 , де умисно, протиправно продовжували утримувати останнього з метою вчинення катування та вимагання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання грошових коштів від громадянина Туреччини ОСОБА_9 , перебуваючи спочатку в салоні вищевказаного автомобіля, а в подальшому перемістившись в приміщенні вищевказаного гаражу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшов в злочинну змову з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинили напад на ОСОБА_9 , використовуючи при цьому фізичну силу, та завдавши останньому фізичного болю, морального страждання з метою примушування вчинити дії, а саме передачу грошових коштів, що суперечить волі потерпілого, застосовуючи при цьому спеціальні засоби у вигляді кайданок.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні катування, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати інформацію, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою разом з ОСОБА_6 вирішили вчинити вимагання, яке полягало у незаконній вимозі грошових коштів потерпілого ОСОБА_9

З метою реалізації зазначеного вище злочинного плану ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та двома невстановленими особами, 20.09.2024 близько 10 годин 00 хвилин приїхали на автомобілі темного кольору « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою м. Київ, пр. Берестейський, 11-Б неподалік ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та почали очікувати раніше знайомого ОСОБА_9 , який перебував за місцем свого мешкання.

Приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_9 вийшов з місця свого проживання та направився по особистим справам, вийшовши з території ЖК «Manhattan City».

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, згідно розподілених ролей ОСОБА_5 почав спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_6 спільно з невстановленими особами, скориставшись перевагою у чисельності осіб та фізичній силі, забезпечуючи демонстрацію чисельної переваги та подолання волі до опору ОСОБА_9 , подолавши волю останнього до опору, проти його волі примусили його сісти до салону автомобіля «Фольцваген Транспортер», де відносно ОСОБА_9 застосували кайданки, наділи поліетиленовий пакет на голову, тим самим позбавили останнього можливості вільно дихати та пересуватись.

В наступному, позбавивши волі ОСОБА_9 , ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та двома невстановленими особами, рухаючись у напрямку гаражу № 46 гаражного кооперативу «Перемога», що за адресою: АДРЕСА_1 , яким користуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де по дорозі, переслідуючи свій злочинний умисел, наказали ОСОБА_9 надати їм грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, що становило на момент вчинення злочину, згідно курсу НБУ, 4 144 450 грн.

В подальшому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшов в злочинну змову разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою реалізації раніше розробленого злочинного плану, направленого на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Перемога», що за адресою: АДРЕСА_1 продовжили вимагати грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, що становило на момент вчинення злочину, згідно курсу НБУ, 4 144 450 грн.

В цей час, ОСОБА_5 продовжував наносити тілесні ушкодження по різним частинам тіла ОСОБА_9 та словесно погрожував розправою за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому продовжуючи висловлювати вимогу щодо передачі грошових коштів в сумі 100 000 доларів США останнім, що становило на момент вчинення злочину, згідно курсу НБУ 4 144 450 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні вимагання, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та в невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи вибухові речовини, які почав зберігати при собі.

В подальшому, 22 вересня 2024 року в період часу з 01 години 43 хвилин по 02 годину 44 хвилини під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 в присутності двох понятих, поруч з ОСОБА_7 виявлено та вилучено: один промислово виготовлений корпус ручної осколкової наступальної гранати РГД-5, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та відноситься до категорії вибухових речовин.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне носіння, придбання, зберігання, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Вина підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: рапортом співробітників СБУ від 21.09.2024 про затримання осіб на місці вчинення злочину; протоколом прийняття заяви у ОСОБА_9 про вчинений відносно нього злочин; довідкою з ЛШМД №7600 від 22.09.2024 щодо наявності у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 та протоколом його додаткового допиту як потерпілого, в ході яких потерпілий ОСОБА_9 прямо вказав на осіб, які вчинили відносно нього злочин; протоколами огляду місця події, в ході яких зокрема проведено огляд гаражного приміщення, де незаконно утримувався потерпілий; оглянуті ділянки місцевості поруч із затриманими особами, в ході яких вилучені речі та предмети, зокрема предмети схожі на гранати, предмети та засоби незаконного позбавлення волі особи, мобільні телефони та інші засоби, що використовувалися фігурантами під час вчинення злочину, протоколами затримання осіб на місці вчинення злочину та протоколами їхнього особистого обшуку та іншими доказами в їх сукупності.

22.09.2024 о 04.40 год. ОСОБА_7 затримано (час фактичного затримання 21.09.2024 о 21.03 год.) в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

22.09.2024 у відповідності ст.ст.276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189 КК України

27.09.2024 року у відповідності ст.ст.276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

Санкцією ч. 4 ст. 189 КК України передбачено покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що у приватній власності підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , перебуває квартира загальною площею (кв.м): 44.7, житлова площа (кв.м): 30.1, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою накладення арешту на майно підозрюваного є забезпечення виконання передбаченого покарання за ч. 4 ст. 189 КК України у виді конфіскації майна.

Зазначив, що оскільки санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також враховуючи, що незабезпечення схоронності вказаного майна підозрюваного ОСОБА_7 може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, існують підстави для накладення арешту на квартиру загальною площею (кв.м): 44.7, житлова площа (кв.м): 30.1, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились. Слідчим групи слідчих подано до суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Тому, зважаючи на вищенаведене суд прийшов до висновку про можливість неповідомлення власника майна про розгляд даного клопотання, оскільки існує реальна можливість та ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд клопотання, власник майна здійснить відчуження або інше розпорядження належним йому майном, що унеможливить накладення на нього арешту та фактичного виконання ухвали слідчого судді, а отже, створить перешкоди у забезпеченні конфіскації майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з цим, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Амюр проти Франції» «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Украша-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Так, у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антіш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Крім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Незважаючи на важливість критерію обґрунтованості підозри, визначення вказаного терміну в кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє. Виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

Отже обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення. При цьому остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що старшим слідчим доведена достатність підстав вважати, що підозрюваний може бути причетним до вчинення інкримінованих складів злочинів, що доводиться, зокрема, доданими до клопотання доказами, з яких в сукупності слідує достатність доказової бази, яка встановлює причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень є доведеною, тобто зазначені у клопотанні слідчого обставини підтверджуються наданими фактичними даними, що містяться у матеріалах клопотання, досліджених у судовому засіданні, які у своїй сукупності переконують слідчого суддю у причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.

Доцільно зазначити те, що на цій стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі доданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваного, умислу, так само як і наявність чи відсутність в його діях складу злочину, вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Приписами статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Враховуючи вимогу ч. 2 ст. 172 КПК України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності підозрюваного та його захисника.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбаченого, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч.3 ст. 132 КПК України.

Відповідно до санкції ч. 4 ст. 189 КК України, за вчинення вказаного злочину, передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно, підозрюваного ОСОБА_7 , з метою забезпечення можливої конфіскації даного майна, як виду покарання.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також зважаючи, що сторона кримінального провадження, що звернулась із клопотанням про накладення арешту, довела необхідності арешту, приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 132, 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 31.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру загальною площею (кв.м): 44.7, житлова площа (кв.м): 30.1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , із забороною державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії, пов`язані із вищевказаним майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали, копію ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: