05.08.2024 Справа № 1011/11
Провадження № 1/331/1/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

За участю секретаря: ОСОБА_2 ,

Прокурора: ОСОБА_3 ,

Обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальну справу за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинки України, українки, з середньою освітою, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: Repubblica Italiana, Vico San Nicole all Fontanelle 4,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2024 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з Жовтневого РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області надійшла вказана кримінальна справа.

Кримінальна справа згідно з постановою від 09.09.2004 р. прийнята до провадження суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 .

Постановою суду від 14.02.2005 р. обвинувачена ОСОБА_4 оголошена у розшук, провадження по справі зупинено.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2017 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) ОСОБА_1 .

Постановою

Згідно з п.11 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012р., що набрав чинності 19.12.2012 - кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком,… розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Тому дана кримінальна справа розглядається за КПК від 28.12.1960 року.

Згідно обвинувального висновку, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно в 12.30 в м. Запоріжжі, діючи умисно, надала ОСОБА_6 , ОСОБА_7 свою квартиру АДРЕСА_2 , в якості приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 317 КК України як надання приміщення для незаконного вживання, наркотичних засобів.

12.03.2024 р. до суду від обвинуваченої ОСОБА_4 надійшло клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання, наполягала на його задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти заявленого клопотання.

Заслухавши, думку обвинуваченої, прокурора, суд приходить до переконання, що клопотання ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності слід задовольнити та кримінальну справу провадженням закрити виходячи з наступного.

Відповідно до п. 11 розділу 11 Перехідних положень КПК України, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7-1 КПК України /в редакції 1960 р./ провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Частиною 2 ст. 11-1 КПК України /в редакції 1960 р./ визначено, що суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.49 КК України /редакція КК на час вчинення злочину/ особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Статтею 12 КК України /редакція КК на час вчинення злочинів/ визначено, що злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років. Особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.317 КК України та є злочином середньої тяжкості.

Згідно роз`яснень даних у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005р. №12 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

У постанові від 12.11.2019 року по справі №566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених цією нормою закону підстав та відсутності заперечень проти закриття кримінального провадження.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, є обов`язковим (п. 8).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частиною 1-3 ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Частинами 2, 3 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №328/1109/19 від 05.04.2021, щодо застосування положень ст.49 КК України: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначенні у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухиляється від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупиняється); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Судом встановлено, що минули строки, передбачені п. 4 ч.1 ст. 49 КК України більше п`яти років, оскільки дії обвинуваченої ОСОБА_4 інкриміновані їй за період 2004 року, обвинувачена ОСОБА_4 не обвинувачується в скоєнні злочинів, до яких не застосовується давність згідно з ч. 5 ст. 49 КК України, відсутні підстави для зупинення чи переривання строків давності, так як обвинувачена ОСОБА_4 не ухилялася від досудового розслідування та суду, не вчинила нові злочини /кримінальні правопорушення/, розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, тому клопотання є підставним та підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст. 248 КПК України (в ред. 1960 року), при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч. 1 ст. 7, ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Велика Палата Верховного Суду дійшла саме до такого висновку, який викладений у постанові від 17.06.2020р. у справі № 598/1781/17, тобто суд повинен вирішити питання про розподіл таких судових витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 44, 49 КК України, п. 8 ст. 6, ст. 7-1, 11-1, 248, 273, 282, 328, 347 КПК України /в ред. 1960 р./, п.11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України - закрити на підставі положень ст. 11-1 КПК України (в ред.1960року).

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 104 грн.,62 коп.

В порядку ст.ст. 80-81 КПК України (в редакції 1960 року), речові докази у кримінальній справі, а саме:

-Два шприци, пластмасову чарку, два ватяні тампони - знищити.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1