Справа № 611/602/24
Провадження №1-кп/611/63/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Барвінківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003302 від 15 травня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, не судимого, віськовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2023 ОСОБА_4 , віськовослужбовцявійськової служби за призовом під час мобілізації , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця-снайпера З механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язували ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до положень ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконували завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, ОСОБА_4 під час проходження військової служби за мобілізацією, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, 12.02.2024 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Так, 16.12.2023 ОСОБА_4 вибув на лікування до військово-медичного клінічного центру Північного регіону, де останній проходив лікування у період з 16.12.2023 по 18.12.2023, після чого його переведено на наступний етап лікування до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР.

В КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР ОСОБА_4 проходив лікування до 29.12.2023, після чого на підставі довідки військово-лікарської комісії останнього переведено для подальшого лікування (завершення медичної реабілітації) до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Роща» Приватного акціонерного товариства лікувального-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

У період з 29.12.2023 по 11.01.2024 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в Дочірньому підприємстві «Клінічний санаторій «Роща» Приватного акціонерного товариства лікувального-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», після чого був виписаний та зобов`язаний з`явитись до військової частини НОМЕР_1 .

Проте, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення зазначених вище нормативних актів, 12.01.2024 не з`явився вчасно з лікувального закладу на службу до місця тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_2 та до 31.05.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу та про його причини, не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 31.05.2024.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті. Щиро кається у скоєному. Висловив бажання продовжити військову службу.

З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, суд враховує особу обвинуваченого, який вину визнав в повному обсязі, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину шляхом надання правдивих показань про обставини його вчинення, має постійне місце проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені з ст. 66 КК України, є щире каяття, повне визнання своєї вини у скоєному, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 КПК України,суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 19 червня 2024 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1