Справа № 606/1080/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2024 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі кримінальне провадження, відомості про яке 27 січня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, працюючого начальником відділу ПрАТ «Тернопільський молокозавод», несудимого,

за ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 27 січня 2024 року біля 05.55 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Volt» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , з двома пасажирами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , рухався автомобільною дорогою Н-18 сполученням «Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль» в напрямку від м. Тернополя до м.Бучач Тернопільської області.

Рухаючись населеним пунктом селом Хмелівка Тернопільського району Тернопільської області по прямій ділянці дороги у вказаному напрямку, порушуючи вимоги ч.1 п.1.5, п.1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), п.2.3 (б, д), п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій ОСОБА_5 не ураховував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля марки «Chevrolet Volt» та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, і в такий спосіб своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху, порушуючи вимоги п.1.10 (в частині визначення поняття «узбіччя» і виконання його вимог), п.10.1 зазначених Правил, застосувавши неправильні прийоми керування, втратив контроль над управлінням автомобіля, допустив виїзд на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів праве узбіччя, після чого змінив напрямок руху ліворуч в напрямку смуги зустрічного руху та в подальшому, не дотримуючись вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), розділу 34. Дорожня розмітка ПДР України, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньої частини автомобіля марки «Chevrolet Volt» з державними номерними знаками НОМЕР_1 із передньою частиною автопоїзда у складі тягача марки «DAF FT XF 105.460» з державними номерними знаками НОМЕР_2 з напівпричепом марки «SCHMITZ SCB-S3T» з державними номерними знаками НОМЕР_3 , який рухався смугою руху в напрямку із м. Бучача до м. Тернополя.

Порушуючи вказані пункти ПДР, водій ОСОБА_5 не забезпечив безпеку дорожнього руху та після виїзду на зустрічну смугу руху всупереч вимогам пункту 11.3 ПДР України не надав перевагу в русі зустрічному автопоїзду у складі тягача марки «DAF FT XF 105.460» з напівпричепом марки «SCHMITZ SCB-S3T», допустивши таким чином зіткнення передньої лівої частини керованого ним автомобіля марки «Chevrolet Volt» з передньою лівої частиною тягача марки «DAF FT XF 105.460», яке відбулося на смузі руху в напрямку м.Тернополя Тернопільської області, по якій на час ДТП рухався автопоїзд у складі тягача марки «DAF FT XF 105.460» з напівпричепом марки «SCHMITZ SCB-S3T» під керуванням водія ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у пасажира ОСОБА_4 виявлена закрита черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку, закрита травма органів грудної клітки у виді переломів грудини, 2-11 лівих і 2-го правого ребра, забою легень, двобічного пневмогідротораксу, закрита травма живота у вигляді розриву селезінки і розвитку внутрішньо черевної кровотечі, закрита травма хребта у виді перелому тіла, поперечного відростка і дужок 2-го поперекового хребця та перелому остистого і поперечного відростків 1-го поперекового хребця,травма правої верхньої кінцівки у виді закритого перелому правої променевої кістки, що належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (п. 2.1.2, 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог ч.1 п.1.5, 1.10, 10.1, 11.3, 12.1 (в частині визначення понять: «узбіччя» «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), а також вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), розділу 34. Дорожня розмітка, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та показав, що 27 січня 2024 року біля 05 год. він керував автомобілем марки «Chevrolet Volt» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , у якому знаходилось двоє пасажирів, зокрема, його дружина ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_7 , та рухався автомобільною дорогою в напрямку від м.Тернополя до м.Бучач Тернопільської області. У той час були складні погодні умови, оскільки падав мокрий сніг, а дорожнє покриття не було почищено. Під час руху автомобілем у АДРЕСА_2 він наблизився до складного повороту, побачив на горизонті світло фар вантажного автомобіля, повернув ліворуч, однак не справився із керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення із вказаним вантажним автомобілем. Внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України настала дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого потерпілій ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження. Крім того, вказав, що він також отримав тілесні ушкодження, однак після настання ДТП першочергово вживав заходів до надання допомоги своїй дружині (оперативно та швидко допоміг їй залишити автомобіль, викликав працівників поліції та медичної допомоги, весь час знаходився біля потерпілої, підтримував морально та фізично до приїзду автомобіля швидкої допомоги). Пояснив, що він працює начальником відділу АСУ та КВПіА приватного акціонерного товариства «Тернопільський молокозавод», відповідає за процеси автоматизації системи керування, контролю за вимірювальними приладами для забезпечення безперебійного процесу виробництва молочної продукції, у зв`язку із чим часто відряджається за межі України для співпраці із закордонними партнерами. Даючи показання суду, ОСОБА_5 зазначив, що він є єдиним годувальником своєї сім`ї, здійснює утримання своєї сім`ї та батька похилого віку, в тому числі із використанням транспортного засобу. Стан здоров`я його дружини після ДТП полягає у тривалому відновленні, у зв`язку із чим необхідний транспортний засіб, яким він зможе керувати та допомагати як дружині, так і своєму батькові (дружина через свій стан здоров`я самостійно керувати автомобілем не може). Просить суд призначити йому мінімальне покарання, а також не позбавляти права керувати транспортним засобом. Цивільний позов прокурора визнає повністю.

У порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся, погодився із усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування і які доводять його вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, переконавшись в істинності та добровільності позиції обвинуваченого про відмову у дослідженні доказів, його правильному розумінні недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та позбавлення права на оскарження фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, вважає визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ознаками ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні судом заслухано думку потерпілої ОСОБА_4 , яка вказала, що, незважаючи на те, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, вона також є і дружиною обвинуваченого, який із самого початку настання дорожньо-транспортної пригоди надавав їй фізичну та моральну допомогу, зокрема, після ДТП допоміг їй безпечно вийти із автомобіля, весь час її підтримував, не відходячи від неї, вчиняв дії, пов`язні із тим, щоб вона не відчувала сильної фізичної болі, викликав поліцію та швидку медичну допомогу. Обвинувачений якнайкраще піклується про неї та її стан здоров`я, вживає заходів до її реабілітації та повного відновлення її життєдіяльності, яка мала місце до настання ДТП. Крім того, зауважила, що жодних претензій майнового та морального характеру до чоловіка у неї немає. Також просить не позбавляти чоловіка права керувати транспортним засобом, оскільки наявність у нього такого права позитивно впливатиме на забезпечення прав її сім`ї, в тому числі і неповнолітньої дитини, на користування транспортним засобом та здійснення належного догляду за членами його сім"ї і батьком, який є особою похилого віку.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує наступне.

Так, відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ч.2,3 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Статтею 69 цього Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, сприяв органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, добровільно відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, надав іншу допомогу потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Аналізуючи в сукупності наведені декілька обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, враховуючи особу ОСОБА_5 , який переконав суд у своєму щирому каятті, у тому, що він бажає виправити ситуацію, яка склалася, та готовності понести покарання, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, думку потерпілої, яка просить призначити йому несуворе покарання і таке, що не пов`язане з позбавленням волі та права керування транспортним засобом, відсутність у неї до обвинуваченого претензій майнового і морального характеру, наявність в обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини, виконання ним своїх трудових обов`язків, пов`язаних із відрядженнями за межі України, клопотання генерального директори-голови правління приватного акціонерного товариства «Тернопільський молокозавод» про призначення ОСОБА_5 такого покарання, яке не заборонятиме йому виїзд за межі України, суд вважає за доцільне при призначенні ОСОБА_5 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосувати вимоги ст.69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 2 статті 286 цього Кодексу, тобто до штрафу, призначивши ОСОБА_5 основне покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Саме таке визначене покарання на переконання суду відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Також таке покарання буде відповідати таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним ("Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року).

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

У кримінальному провадженні прокурором Теребовлянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» подано позов до ОСОБА_5 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 26 320.48 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно із вимогами статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи вказаний цивільний позов, беручи до уваги його визнання обвинуваченим ОСОБА_5 , суд із врахуванням вимог ст.1206 ЦК України, ст.128 КПК України, приходить до висновку, що його слід задовольнити у повному обсязі та стягнути із ОСОБА_5 в користь держави в особі комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 26 320.48 грн.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових транспортно-трасологічних, інженерно-транспортної, автотехнічних, транспортно-товарознавчої експертиз, які суд вважає слід стягнути із ОСОБА_5 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах цього кримінального провадження.

Долю речових доказів суд вирішує згідно із вимогами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.374-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу - штраф (основне покарання) розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов прокурора Теребовлянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» до ОСОБА_5 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 26 320.48 грн. задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , в користь органу місцевого самоврядування в особі Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 26 320.48 грн., які перерахувати до місцевого бюджету ГУК у Тернопільській області (тг м.Теребовля) 24062100, код отримувача 37977599, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA 0019685, код класифікації доходів до бюджету 24060300 «інші надходження», призначення платежу- відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь Державного бюджету України 7572.80 грн. вартості проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судової транспортно-трасологічної експертизи № 93/24-22 від 04 березня 2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь Державного бюджету України 6815.52 грн. вартості проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судової автотехнічної експертизи № 105/24-22 від 06 березня 2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь Державного бюджету України 6815.52 грн. вартості проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судової автотехнічної експертизи № 104/24-22 від 06 березня 2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь Державного бюджету України 6815.52 грн. вартості проведеної Тернопільським НДЕКЦ судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/120-24/1531-АВ від 16 лютого 2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь Державного бюджету України 3029.12 грн. вартості проведеної Тернопільським НДЕКЦ судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/2893-ІТ від 21 березня 2024 року.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Chevrolet Volt» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Volt» серії НОМЕР_4 , які повернуто ОСОБА_5 , після вступу вироку в законну силу залишити у його розпорядженні.

Речові докази у кримінальному провадженні: автопоїзд у складі тягача марки «DAF FT XF 105.460» з державними номерними знаками НОМЕР_2 з напівпричепом марки «SCHMITZ SCB-S3T» з державними номерними знаками НОМЕР_3 , який належить ТзОВ «АВАДО ТРЕЙД» і повернуто ОСОБА_9 , після вступу вироку в законну силу залишити у розпорядженні вказаного господарського товариства.

Речові докази у провадженні: свідоцтво про реєстрацію тягача марки «DAF FT XF 105.460» з державними номерними знаками НОМЕР_2 серії НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки «SCHMITZ SCB-S3T» з державними номерними знаками НОМЕР_3 серії НОМЕР_6 , які повернуті ОСОБА_9 , після вступу вироку в законну силу залишити у розпорядженні ТзОВ «АВАДО ТРЕЙД».

Речові докази у кримінальному провадженні: оригінал медичної карти стаціонарного хворого № 555/50, диск із рентген знімками, диск із КТ, які зберігаються у КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» після вступу вироку в законну силу залишити зберігати у вказаному закладі охорони здоров`я.

На вирок може бути апеляцію до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуюча