Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________
Справа № 945/2843/23
В И Р О К

Іменем України

21 березня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001003 від 18.08.2023р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця санітара 2 відділення 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 11.03.2022р. призвано на військову службу за мобілізацією третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 та того ж дня направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 12.03.2022р. № 65 ОСОБА_3 призначено на посаду курсанта та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення та в подальшому згідно наказу командира вказаної військової частини від 14.03.2022р. № 67 ОСОБА_3 виключити зі списків особового складу частини та зняти з усіх видів забезпечення та направити до м. Одеси.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023р. № 69 ОСОБА_3 призначеного на посаду стрільця санітара 2 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» та зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, з 16.03.2023р.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_4 .

Відтак, з 11.03.2022р., тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину НОМЕР_2 із ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022р. на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдату ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_3 23.06.2022р., близько 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді стрільця санітара 2 відділення 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

Разом з тим, в період з 22.08.2022р. по 15.09.2022р. ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ЛОР «ЛОКПНД».

Проте, після закінчення строку курсу лікування, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на ухилення від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, продовжив ухилятись від виконання обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця.

Надалі, 17.08.2023р. ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за адресою: АДРЕСА_3 , чим припинено переховування від правоохоронних органів та військового управління.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини, в умовах воєнного стану, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що він дійсно вчасно не з`явився на службу до ВЧ НОМЕР_1 . У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП «Збаразька ЦЛ» ЗМР з 2015р. з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, має постійне місце проживання, а також обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність матеріальної шкоди.

Згідно досудової доповіді, складеної Тернопільським районним сектором № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області, орган пробації за підсумком всіх розділів динамічних факторів оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення як - середній, рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб оцінюється теж як - середній, приходить до висновку про можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства.

В судовому засіданні прокурор вважала можливим призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, прокурор вважала за можливе, на підставі ст. 62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Так, згідно ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому, у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці" № 2839-IX від 13.12.2022 року, посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Виходячи із того, що ОСОБА_3 вчинив триваючий злочин з 23.06.2022р. по 17.08.2023р., суд вважає, що при призначенні покарання останньому слід керуватися вимогами кримінального закону в редакції Закону, що діяв саме на момент його вчинення, оскільки новий закон, що набрав чинності 27.01.2023р., значно посилює відповідальність.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, суд на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі ст. 62 КК України, суд вважає за можливе замінити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 /два/ роки.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст. 62 КК України, замінити покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі на покарання у виді 2 /двох/ років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 /два/ роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1