ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участі сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000162, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козиряни Кельменецького району Чернівецької області; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1144,55 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. В решті заявленого позову - відмовлено.

ЄУНСС:727/1106/24

НП:11-кп/822/216/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.1 ст.122 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності його вини, просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2024 року щодо нього змінити, призначити йому покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю два роки, та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що призначене судом першої інстанції покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі є занадто суворим, оскільки воно не відповідає загальним засадам призначення покарання та особі обвинуваченого.

Зазначає, що він повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, що підтверджується протоколом допиту підозрюваного від 26.01.2024р., журналами судових засідань від 20.03.2024та від 02.04.2024р. Також звертає увагу на те, що від органу досудового розслідування він не переховувався, а навпаки активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

За таких обставин, вважає, що районний суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання: визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Просить врахувати і те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебуває, є особою молодого віку, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, працює неофіційно, вчинений ним злочин є нетяжким, від його дій не настало тяжких наслідків.

Стверджує, що має бажання відшкодувати завдану шкоду та попросити вибачення у потерпілого.

Вважає, що усе вищенаведене у своїй сукупності дає підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 01.01.2024р., близько 01 год. 00 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , в одній з кімнат, у ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, який поклав йому руку на плече, умисно, протиправно наніс один цілеспрямований удар, з достатньою силою, кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_8 , зокрема, в область нижньої щелепи, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження - синець в ділянці підборіддя справа, перелом нижньої щелепи справа як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, міркування прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти поданої апеляційної скарги та просили залишити вирок районного суду, як законний та обґрунтований, без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки вирок районного суду в частині, що стосується події злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким не оскаржується, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що доводи його апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено мету покарання, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Районний суд при винесенні вироку зазначених вимог закону дотримався повністю.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебуває, не працює і не навчається, не одружений.

При цьому, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, однак встановлено, обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, а саме: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши всі вказані обставини, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції інкримінованого йому злочину, а саме у виді обмеження волі.

З таким покаранням погоджується і колегія апеляційного суду.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить призначити йому покарання такого ж виду і на такий же строк, як його призначив суд першої інстанції, а тому його посилання на призначення явно несправедливого через м`якість покарання є безпідставними.

Доводи ОСОБА_6 , наведені в його апеляційній скарзі, про можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями ст.75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, як на підстави застосування ст. 75 КК України, посилається, в тому числі на ті самі обставини, які були враховані судом першої інстанції при обранні йому виду та міри покарання, передбачених у санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Що стосується тверджень апелянта про те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, то такі не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції інстанції.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 визнав лише факт вчинення кримінального правопорушення, однак не встановлено дійсного, відвертого, а не уявного, визнання ним своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що повинно виражатись в бажанні обвинуваченого виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання, відшкодувати потерпілому шкоду.

Більше того, із пояснень ОСОБА_6 , наданих у судовому засіданні від 20.03.2024р. (а.к.п.52-53, т.2) вбачається, що він повторив би такі дії у подібній ситуації, що свідчить про те, що визнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненому є уявним, зробленим лише з метою виправдання своєї протиправної поведінки та для пом`якшення покарання.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджено те, що обвинувачений лише у ході розгляду справи місцевим судом повідомив, що готовий попросити вибачення у потерпілого, що підтверджується журналом судового засідання та технічним записом до нього (а.к.п.52-53, т.2). При цьому, відповідно до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що має намір попросити вибачення у потерпілого та відшкодувати завдані збитки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 не з`явився із зізнанням до правоохоронних органів. При цьому, відповідно до показів потерпілого саме він через тиждень після подій, про які йдеться у обвинувальному акті, звернувся із заявою про вчинення злочину. Доказів, які би підтверджували факт сприяння працівникам органу досудового розслідування та були підставою для такого висновку, матеріали справи не містять.

За таких підстав, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, щирого каяття, визнання ним своєї вини, активного сприяння розкриттю злочину.

Апеляційний суд звертає увагу і на позицію потерпілого, який просив призначити реальну міру покарання обвинуваченому.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що навіть покладення на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.76 КК України, не здатне забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого, а тому доводи його апеляційної скарги про можливість застосування положень ст.75 КК України є безпідставними.

На думку колегії суддів, саме покарання у виді обмеження волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Жодних інших обставин, що пом`якшують покарання, які не були враховані районним судом при призначенні покарання обвинуваченому, в поданій апеляційній скарзі не наведено, а апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2024 року щодо нього за ч.1 ст.122 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою,- у той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3