єдиний унікальний номер справи 546/1173/23
номер провадження 1-кп/546/18/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000781, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колотії Решетилівського району Полтавської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, не інваліда, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в :

10 серпня 2023 року близько 13 години ОСОБА_4 побачив автомобіль ВАЗ-210930-20 р.н. НОМЕР_2 , який стояв по провулку Калиновому в м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області біля його домогосподарства, розташованого в АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль ВАЗ-210930-20 р.н. НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 Підійшовши до автомобіля, ОСОБА_4 побачив, що двері до салону автомобіля не були замкнуті, а у замку запалення знаходився ключ. У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння вказаним транспортним засобом, оскільки між ним та ОСОБА_6 неодноразово виникали суперечки з приводу паркування ОСОБА_6 свого автомобіля біля його домогосподарства.

У подальшому, з метою примусити ОСОБА_6 не паркувати свій автомобіль біля його господарства, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника, не маючи права на користування транспортним засобом, шляхом відкривання дверей проник до салону автомобіля ВАЗ-210930-20 р.н. НОМЕР_2 , після чого ключем запалення запустив двигун автомобіля та поїхав на ньому по АДРЕСА_1 , тим самим незаконно заволодів належним ОСОБА_6 автомобілем марки ВАЗ-210930-20 р.н. НОМЕР_2 , вартість якого, згідно з висновку транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-23/12729-АВ від 22.08.2023, становить 80 080 гривень. У подальшому через деякий час добровільно повернув автомобіль на місце попередньої парковки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

У підготовче судове засідання з`явилися прокурор, обвинувачений та його захисник.

Потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, подавши суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, в якій зазначив, що претензій матеріального або характеру до обвинуваченого не має, на суворому покаранні не наполягає.

Під час підготовчого судового засідання прокурором надано суду угоду про визнання винуватості, з якої вбачається, що 23 квітня 2024 року під час судового провадження між прокурором Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000781 від 10.08.2023, з одного боку, та обвинуваченим у даному провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку за участі захисника ОСОБА_5 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 135 від 31.10.2017), за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання із урахуванням: обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; повне відшкодування збитків шляхом повернення автомобіля; добровільне звернення до прокурора із заявою про визнання своєї вини та прохання укласти угоду про визнання винуватостя.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_7 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Окрім того, в угоді зазначено, що обвинувачений розуміє, що наслідком укладення та затвердження даної угоди для нього є: - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, згідно яких ОСОБА_4 має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів; - обмеження права на оскарження вироку суду та його оскарження лише з підстав визначених у п. 1 ч. 4 ст. 394 та п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_4 розуміє наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Наслідком укладення та затвердження даної угоди для прокурора є обмеження права на оскарження вироку суду. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав угоду та просив її затвердити. Зазначив, що потерпілий надав письмову згоду на укладення угоди прокурором, в якій висловлена його добровільна позиція, угоду укладено з дотримання норм КПК України. Просив вирішити долю процесуальних витрат у справі, стягнувши витрати на проведення експертизи та вирішити долю речових доказів, із яких автомобіль повернути власнику, а інші речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, в обсязі висунутого йому обвинувачення. Підтверджує всі обставини кримінального правопорушення в обсязі, визначеному у підозрі та в обвинувальному акті. Зазначив, що про добровільне повернення автомобіля він повідомив працівників поліції після того, як його було викрито у вчиненні кримінального правопорушення. Щиро розкаявся у скоєному, висловив осуд своєї поведінки, запевнив суд, що подібне в подальшому не повториться. Погоджується на призначення узгодженого покарання згідно умов угоди про визнання винуватості між ним та прокурором. Підтвердив добровільність позиції щодо укладення угоди та просив її затвердити. Зазначив, що йому цілком зрозумілі наслідки затвердження та невиконання угоди, запевнив, що не існує перешкод у невиконанні угоди.

Захисник ОСОБА_8 підтримав угоду та просив її затвердити, підтвердивши добровільність позиції щодо її укладення та зазначив, що угода відповідає вимогам КПК України, перешкоди в її затвердженні відсутні.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані прокурором докази, розглянувши питання про затвердження угоди про визнання винуватості, прийшов до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Письмова згода прокурору на укладенням угоди надана потерпілим ОСОБА_6 у заяві від 23.04.2024.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів.Органами досудового розслідування його дії за ч. 1 ст. 289 КК України кваліфіковано вірно.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, беззастережно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України в обсязі обставин встановлених досудовим розслідуванням та пред`явленого обвинувачення. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані у разі затвердження угоди судом. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Обвинувачений та прокурор цілком розуміють обмеження права на оскарження вироку у разі затвердження судом угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосуванням насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів. Дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, не має утриманців, пенсіонер, за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, на психіатричному лікуванні не перебував, щиро розкаявся у скоєному злочині, наслідки злочину усунуті шляхом повернення автомобіля, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання негативні характеризуючі ознаки відсутні.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненні злочину та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, узгоджена між сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, та розміру покарання, який встановлений Кримінальним Кодексом України.

Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Умовами укладеної угоди узгоджено звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначені статтею 76 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність тих, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку про необхідність встановлення іспитового строку на один рік, застосувавши положення ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 2 статті 76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні проведено транспортно-товарознавчу експертизу, витрати на проведення якої підтверджені належними доказами та становлять 1195,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Речові докази у даному кримінальному провадженні визнані постановами слідчого від 10.08.2023 та 28.03.2023 приєднані до матеріалів кримінального провадження, частина з яких передана на відповідальне зберігання потерпілому.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 76 КК України, ст. ст. 100, 124, 314, 373-376, 394-395, 468, 469, 472-475, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка була укладена 23 квітня 2024 року між прокурором Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку за участі захисника ОСОБА_5 за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у загальному розмірі 1195,00 грн (одна тисяча сто дев`яносто п`ять гривень 00 копійок).

Речові докази по справі, а саме:

- компакт диски «TITANIUM» DVD-R, на яких збережено відеозаписи з огляду автомобіля, огляду місця події, проведеного слідчого експерименту з підозрюваним залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- автомобіль ВАЗ-2109 р.н. НОМЕР_2 сірого кольору повернути власнику ОСОБА_6 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вступна та резолютивна частини вироку проголошені судом на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України.

Копію повного тексту вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1