Справа № 185/8424/18
Провадження № 1-кп/185/29/24
У Х В А Л А

13 лютого 2024 року м. Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

його захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, під час запровадженого Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні, в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001144 від 01 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться зазначене кримінальне провадженнявідносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

До Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся користувач арештованого майна з клопотанням про скасування заходів забезпечення кримінального провадження в вигляді арешту автомобіля учасника ДТП.

Так, з клопотання ОСОБА_8 вбачається, що 20 листопада 2017 р. під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, за клопотанням слідчого, було накладено арешт на автомобіль Renault Trafic р/н НОМЕР_1 .

Наразі заявник, з наведенням відповідних мотивів, клопоче про зняття арешту з вказаного автомобіля, зазначаючи, що на даний час користувач позбавлений можливості користуватися своїм майном за його цільовим призначенням, що призводить до додатковим матеріальних витрат та фізичних зусиль. Тривалий розгляд кримінальної справи, на переконання заявника, суттєвим чином порушує його законні права на користування даним автомобілем.

Вивчивши клопотання заявника про зняття арешту з вказаного майна, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого так його захисників, кожного окремо, які категорично заперечували проти задоволення клопотання, потерпілу, яка не заперечувала у задоволенні клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадженнявідносно ОСОБА_5 , суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Зі змісту ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2017 року вбачається, що арешт на автомобіль учасник ДТП, був накладений, оскільки автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містить інші відомості, що будуть встановлені під час кримінального провадження.

За матеріалами справи саме зазначене авто завдало смертельних травм потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_5 на даному етапі розгляду провадження продовжує обвинувачуватись за ч. 2 ст. 286 КК України. На думку суду, зняття арешту з майна, може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, тощо за умови, що на теперішній час винність обвинуваченого ОСОБА_5 вироком суду не встановлено.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути й розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У ч. 3 ст. 9 КПК України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Таким чином, оскільки судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває, обвинувачений ОСОБА_5 на даному етапі продовжує обвинувачуватись за ч. 2 ст. 286 КК України, суд вважає, що арешт майна, який наразі діє, відповідає вимогам саме КПК України, тому зняття арешту на даному етапі є недоцільним, у зв`язку з чим клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту майна є передчасним, та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 369 - 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1