УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

««09» квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за 0000347 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 11 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворого покарання, призначеного за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2023 року, менш суворим покаранням, призначеного за даним вироком, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 350 грн за проведення експертизи. Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок в частині призначеного покарання змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 11 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.06.2023, менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України, вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що кримінальні правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинені в кінці липня 2022 року та на початку серпня 2022 року, тобто до ухвалення вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.06.2023.

Відтак, покарання ОСОБА_6 має бути призначено за правилами визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із визначенням іспитового строку, в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Апелянт звертає увагу, що суд при призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку та яким особу звільнено на підставі ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів, після оцінки всієї їх сукупності, незалежно від того вчинені вони до постановлення попереднього вироку чи після.

Вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, двічі застосувавши приписи ст. 75 КК України за вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, що є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Наприкінці липня 2022 року, в денний час, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що у зв`язку з тимчасовою окупацією військами збройних сил російської федерації населених пунктів Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області 24 Державна пожежно-рятувальна частина 3 Державного пожежно-рятувального загону (далі 24 ДПРЧ 3 ДПРЗ) ГУ ДСНС України в Миколаївській області, що розташована по вул. Братня, 1, припинила свою діяльність та на її території відсутні працівники вказаного підприємства, з метою особистого збагачення прийняв рішення про викрадення майна, належного вказаній установі.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, приблизно в кінці липня 2022 року, в денний час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 на власному велосипеді прибув до розташованої по АДРЕСА_2 території 24 ДПРЧ 3 ДПРЗ.

Скориставшись відсутністю працівників підприємства та інших осіб, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, через вхід в огорожі, зайшов на територію 24 ДПРЧ 3 ДПРЗ, підійшов до банного приміщення та через незачинені двері проник у нього. Перебуваючи усередині банного приміщення, ОСОБА_6 віднайшов у роздягальні дерев`яну лавку, вартістю 347,29 грн, яку виніс із банного приміщення та у цей час побачив поблизу будівлі ще одну дерев`яну лавку, вартістю 347,29 грн, яку також вирішив викрасти. Утримуючи обидві лавки руками, ОСОБА_6 виніс їх за територію 24 ДПРЧ 3 ДПРЗ, таким чином заволодівши ними.

Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив 24 ДПРЧ 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Миколаївській області майнову шкоду на загальну суму 694,58 грн.

Окрім того, на початку серпня 2022 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що у зв`язку з тимчасовою окупацією збройними силами та іншими військовими формуваннями АДРЕСА_2 , внутрішньогосподарський комплекс по переробці та збереженню сільськогосподарської продукції «Східний» (далі - ВГК «Східний) ФГ «Органік Сістемс» тимчасово зупинив свою діяльність та його територія не охороняється, вирішив викрасти майно, належне зазначеному підприємству.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи незаконний характер свого діяння, діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, приблизно на початку серпня 2022 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 на велосипеді, прибув до території ВГК «Східний» ФГ «Органік Сістемс», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Скориставшись відсутністю працівників підприємства та інших осіб, шляхом вільного доступу, через незачинені ворота в огорожі з протилежної сторони від головного входу, проник на територію ВКГ «Східний» ФГ « ОСОБА_8 », де виявив металопластикові двері зі скляною вставкою разом з дверною рамою, загальною вартістю 4 300 грн. Утримуючи в руках вказані двері разом із рамою, ОСОБА_6 , діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, виніс їх за територію ВГК «Східний» ФГ «Органік Сістемс», таким чином заволодівши ними. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФГ « ОСОБА_8 », майнову шкоду на загальну суму 4 300,0 грн.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_9 належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, до суду не з`явився. Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував про розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтами не оскаржується.

Що стосується покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, яке призначено із застосуванням ст. 69 КК України, то з огляду на межі апеляційної скарги, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними.

Суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст. 50, 65, 67 КК України, врахувавши позитивні дані про особу винного, обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також обставини, які пом`якшують покарання.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Є також належним чином вмотивованим висновок про звільнення на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Щодо доводів прокурора, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є обгрунтованими.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі 760/26543/17 касаційний суд дійшов наступного правового висновку щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України:

«якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17, «кримінально-правові норми, передбачені ст.ст. 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, відносно якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно із вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України».

Разом з тим, у данному кримінальному провадженні поза увагою суду першої інстанції залишився зазначені правові висновки Верховного Суду.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.06.2023 ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, за оскаржуваним вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2024 року, ОСОБА_6 вчинені в кінці липня 2022 року та на початку серпня 2022 року, тобто до ухвалення вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.06.2023.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_6 має бути визначено за правилами призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із визначенням іспитового строку, в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Однак, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, двічі застосувавши приписи ст. 75 КК України за вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції відповідно до положень ст.ст. 409, 413 КПК України підлягає зміні. Тому, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 413, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 11 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2023 року, вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України, вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3