Справа № 364/345/24
Провадження № 1-кп/364/59/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Білоцерківського районного сектора № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в селищі Володарка, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.05.2024 за № 0001770,відносноОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 13:00, перебував біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . В цей же час, в останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , перебуваючи біля вищевказаного магазину, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючи, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого на підставі Указу Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, затвердженого Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024, викрав велосипед марки «АRDIS Славутич», що належить Хмельницькій ОСОБА_6 , вартістю 2 000,00 грн, який знаходився по ліву сторону від входу до магазину «Берізки».

Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 2 000,00 (дві тисячі) гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю, ствердив обставини вчинення правопорушення зазначені в обвинувальному акті, вказав суду, що дійсно 14.05.2024, близько 13:00, перебуваючи біля приміщення магазину «Берізки», викрав велосипед, що належить ОСОБА_7 . Розкаюється у вчиненому та вказав, що побідного вчиняти більше не буде.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Своєю письмовою заявою, що міститься в матеріалах кримінального провадження, просила розгляд справи проводити без її участі, у зв`язку із зайнятістю на роботі. Міру покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду (а.к.п. 30).

Суд, беручи до уваги, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, з`ясувавши, що він правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, що немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, заслухавши думку учасників судового розгляду визнав доцільним заслухати показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального проступку, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого. Дослідження інших доказів стосовно обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, суд визнав недоцільним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, суд при оцінці доказів застосовує критерій доведення винуватості обвинуваченого «поза розумним сумнівом», така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого проступку, особу винного і обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Характеризуючи особу обвинуваченого, слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше несудимий (а.к.п. 47-48), непрацюючий, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16.12.1988 (а.к.п. 49, 50), неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п. 44-46), має негативну характеристику з місця проживання (а.к.п. 53).

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого проступку, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю проступку слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Одночасно враховуючи вищевикладене, позиції потерпілої ОСОБА_7 , яка на суворій мірі покарання для ОСОБА_5 не наполягала, відсутність матеріальних чи моральних претензій до нього та досудову доповідь Білоцерківського районного сектора № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, що надійшла до суду у письмовій формі 14.06.2024 (а.к.п. 32-36) щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та яка була повністю підтримана у судовому засіданні представником вказаної установи, що з урахуванням всіх соціально-психологічних характеристик обвинуваченого, середнього показника рівня ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середнього рівня показника ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, пропонують покласти на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, тому суд прийшов до наступного висновку.

Так, окрім наведеного вище, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги положення ст. 12 КК України, відповідно до яких кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів, наявність однієї пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Отже, при таких обставинах, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе шляхом застосування відносно нього такого виду покарання як позбавлення волі із застосуванням ст. 75, п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши мінімальний іспитовий строк та покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання буде достатнім для виправлення та запобігання вчинення ним кримінальних правопорушень, що буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, буде співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Підстав для застосування обвинуваченому ст. 69 КК України судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлено.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Однак матеріали кримінального провадження вказують, що процесуальні витрати на стадії досудового слідства - відсутні.

Прокурор у судовому засіданні вказав на недоцільність обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , одночасно враховуючи, що обвинувачений не становить собою суспільної небезпеки, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід йому не доцільно обирати.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні - відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні від 15.05.2024 за № 0001770: велосипед марки «Ардіс Славутич», що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 залишити власниці.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили - не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1