ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/373/24 Справа № 205/5518/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши в судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 та прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №0000650 щодо

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайський Харківської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, яка має на утриманні 3 малолітніх дітей, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням відповідних обов`язків.

Судом вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що 12.06.2022 близько 22:15 годин вона перебувала на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де в неї виник словесний конфлікт з раніше знайомою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого у ОСОБА_7 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Так, 12.06.2022 близько 22:20 годин ОСОБА_7 , перебуваючи території домоволодіння АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий кримінально-протиправний умисел, стоячи навпроти ОСОБА_9 , нанесла їй один удар коліном правої ноги по нижній частині тулуба. Після чого, ОСОБА_7 повалила ОСОБА_9 на землю та стоячи над нею, нанесла обома руками, стиснутими в кулак, та ногами не менше десяти хаотичних ударів по тулубу та кінцівках останньої.

Після цього присутнім вдалось вгамувати ОСОБА_7 , та деякий час вона продовжувала словесний конфлікт із ОСОБА_9 , однак через декілька хвилин ОСОБА_7 знову вдарила ногою ОСОБА_9 , повалила на землю та почала наносити обома руками стиснутими в кулак та ногами не менше десяти хаотичних ударів по тулубу та кінцівках останньої.

Своїми кримінально - протиправними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: масивного синця у лівій параорбітальній області з переходом на спинку носу, скроневу та виличну область, з подальшим переходом в надбрівну область ліворуч і вниз на ліву щоку; субкон`юнктивального крововиливу у зовнішнього кута лівого ока; садна в лобній області ліворуч; внутрішньо-шкіряного крововиливу у носо-губному трикутнику ліворуч з переходом на шкіру над верхньою губою ліворуч; підшкірної гематоми з внутрішньо-шкіряними крововиливами в тім`яній області по центру з переходом праворуч; двох внутрішньо-шкіряних крововиливів на лівій бічній поверхні шиї у нижній третині та в проекції грудного кінця правої ключиці з переходом вниз на грудну клітину на проекцію тіла грудини; восьми синців в проекції грудного кінця правої ключиці, на грудній клітині ліворуч по середньо-ключичній лінії в проекції 2-го та 4-го міжребір`я, на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, на задньо- внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині, на зовнішньо-задній поверхні лівого плеча на межі верхньої та середньої третини, на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині та на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу; закритої травми грудної клітини з переломами 8-го та 9-го ребер праворуч по середньо-паховій лінії з садном по задній поверхні грудної клітини праворуч на межі лопаткової та навколо хребтової лінії в проекції 6-го міжребір`я; чотирьох саден: на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, на задній поверхні лівого ліктьовий суглобу, на задній поверхні правого плеча у нижній третині з переходом на ліктьовий суглоб та на передній поверхні правого колінного суглобу; закритого косого підголовчатого перелому 5-ї плюсневої кістки лівої стопи.

Тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми з шкіряними крововиливами в тім`яній області, синця, садна та внутрішньо-шкіряними крововиливами на обличчі ліворуч, субкон`юнктивального крововиливу лівого ока, внутрішньо-шкіряних крововиливів на шиї та грудній клітині, синців та саден на тулубі і кінцівках (як кожне окремо), відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини з переломами 8-го та 9-го ребер праворуч по середньо-пахвовій лінії з садном на задній поверхні грудної клітини праворуч, закритого косого підголовчатого перелому 5-ї плюсневої кістки лівої стопи ( як кожне окремо), відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме спричинила умисні, середньої тяжкості, тілесні ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань, пробації про зміну місця проживання або роботи.

В інший частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 К К України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Оскільки ОСОБА_7 має на утриманні трьох малолітніх дітей - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такий вид покарання, як обмеження волі, до неї не може бути застосовано.

Прокурор, який приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 , також подав на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 122 КК України - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк в 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована та має на утриманні 3 малолітніх дітей, тобто покарання у виді виправних робіт та обмеження волі їй не може бути призначено.

Єдине покарання, яке може бути призначено обвинуваченій з огляду на вимоги чинного законодавства - це покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років. Тож, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, та відомості про особу обвинуваченої, вважає достатнім покаранням для неї позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України на 1 рік.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останньої за ч.1 ст. 122 КК України, дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Обговорюючи доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони обвинувачення щодо порушення судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає їх обгрунтованими з таких підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Так, санкцією ч.1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років, обмеження волі на строк до трьох років або позбавлення волі на строк до трьох років.

У відповідності до ч.3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Апеляційним розглядом встановлено, що ОСОБА_7 має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а отже, такий вид покарання, як обмеження волі, до неї не може бути застосовано.

Не може бути застосований до обвинуваченої з огляду на приписи ст. 57 КК України й такий вид покарання, як виправні роботи, оскільки остання офіційно не працевлаштована.

Тож, в даному конкретному випадку обвинуваченій ОСОБА_7 має бути призначено покарання лише у вигляді позбавлення волі, у зв`язку з чим вимоги апеляційних скарг сторони обвинувачення в цій частині підлягають задоволенню.

Що ж стосується строку покарання у виді позбавлення волі, яке належить призначити обвинуваченій, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, визнала свою провину у повному обсязі, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та щире каяття і усунення заподіяної шкоди в якості обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України.

З огляду на це апеляційний суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст..75 КК України з іспитовим строком 1 рік, у зв`язку з чим апеляційні вимоги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а апеляційні вимоги прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 слід задовольнити частково.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, 413 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення обвинуваченій покарання з ухваленням свого вироку апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №0000650 щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в частині призначення покарання новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3