Провадження №11-кп/801/716/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 000191 від 07.04.2022 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Космомольське Козятинського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

-визнано невинним і виправдано в зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України зараховано до строку призначеного ОСОБА_7 покарання строк його перебування під вартою з 07.04.2022 по 22.09.2022 з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Згідно з ч. 7 ст. 72 Кримінального кодексу України зараховано ОСОБА_7 до строку призначеного покарання строк з 22.09.2022 по 22.12.2022 з розрахунку 3 (три) дні цілодобового домашнього арешту за 1 (один) день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 та п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку вирішено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту у певний період доби скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом визнано доведеним, що наприкінці лютого 2022 року, точна дата не встановлена, на території базару, розташованого в м. Бердичів Житомирської області, ОСОБА_7 , розуміючи неправомірність своїх дій, погодився на пропозицію невстановленої особи за кошти в сумі 200 грн без передбаченого законом дозволу та в порушення вимог пункту 21 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 5 від 12.10.2012, придбав оборонну осколкову ручну гранату РГО, яка є бойовим припасом. У подальшому ОСОБА_7 незаконно переніс її та зберігав в одній з кімнат свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Такі дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками придбання, носіння та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у замаху на вбивство за наступних обставин: у вечірній час 06.04.2022 ОСОБА_7 , перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де розпивали алкогольні напої та спілкувались з приводу російської збройної агресії на території України.

Через деякий час ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли з будинку на територію подвір`я зазначеного домоволодіння. В цей час у ОСОБА_7 без будь-якої на те причини раптово виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом застосування проти них оборонної осколкової ручної гранати РГО.

З цією метою ОСОБА_7 в одній з кімнат зазначеного вище будинку взяв незаконно придбану наприкінці лютого 2022 року оборонну осколкову ручну гранату РГО. Після цього ОСОБА_7 вийшов на ганок будинку, тримаючи в руці оборонну осколкову ручну гранату РГО, основним призначенням якої відповідно до тактико-технічних характеристик є ураження живої цілі в оборонному бою уламками корпусу з радіусом зони ураження до 50 м, а можливим наслідками від чого є заподіяння смерті людей, без будь-якої на те причини, з метою вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи небезпеку своїх дій, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, розуміючи наслідки від застосування зазначеної вище гранати, з метою вчинення хуліганських дій та мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи особливу зухвалість, керуючись метою заподіяння смерті потерпілим, діючи умисно висмикнув з гранати металеве кільце з чекою, яке залишив на підвіконні веранди, таким чином привівши її у бойову готовність. Після цього, без будь-якої на те причини, кинув гранату перед будинком на подвір`я, де перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В результаті вищевказаних умисних дій ОСОБА_7 потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали множинні вогнепальні поранення кінцівок та тулуба, після чого були госпіталізовані до КП Козятинської ЦРЛ.

Однак довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя трьох осіб, не вдалося з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в КП Козятинська ЦРЛ своєчасно була надана кваліфікована медична допомога.

Внаслідок наведених вище дій ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: осколкові рани в ділянці лівого передпліччя, в ділянці правої гомілки та в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглобу, які виникли внаслідок пошкодження продуктами вибуху, можливо, 06.04.2022 (в тому числі уламками гранати під час її вибуху тощо); ушкодження у ОСОБА_10 небезпечними для життя в момент заподіяння не були, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження: осколкові рани в ділянці правого плеча та правого ліктьового суглобу, в ділянці правої лопатки, в ділянці лівого стегна та лівої сідниці, які виникли внаслідок пошкодження продуктами вибуху, можливо, 06.04.2022 (в тому числі уламками гранати під час її вибуху тощо); ушкодження у ОСОБА_11 небезпечними для життя в момент заподіяння не були, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: осколкові рани в ділянці лівого стегна, в ділянці правої сідниці, правого стегна та правої гомілки, які виникли внаслідок пошкодження продуктами вибуху, можливо, 06.04.2022 (в тому числі уламками гранати під час її вибуху тощо); ушкодження у ОСОБА_12 небезпечними для життя в момент заподіяння не були, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор, не погодившись з вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Вінницького міського суду від 12.04.2024 та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України до п`яти років позбавлення волі, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 115 КК України, призначивши покарання у виді десяти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш тяжким у виді десяти років позбавлення волі. Прокурор вважає, що суд не надав належної оцінки доказам і зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, дійшов помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення кримінального процесуального закону і ухвалення вироку явно несправедливого у розумінні ст. 414 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 подали заяви, в яких просили провести судове засідання без їх участі, відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок Вінницького міського суду, яким виправдано ОСОБА_7 у замаху на їх життя залишити без змін, оскільки ОСОБА_7 не мав на меті та не бажав позбавити їх життя.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення вимог прокурора, вказали на законність прийнятого судом вироку та просили залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом./

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини кримінального провадження, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності для ухвалення обвинувального вироку в частині замаху на вбивство зроблено висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115КК України, що є підставою для його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.

При цьому суд у своєму рішенні проаналізував кожен доказ, на який посилався орган обвинувачення і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що він хотів показати хлопцям гранату, яку купив на базарі для самозахисту. Коли він в хаті ніс гранату, з неї випала чека і він попрямував до виходу з будинку. Він не думав, що хлопці будуть біля входу до будинку, оскільки вони раніше курили за рогом. Він побачив хлопців попереду, тому кинув гранату далеко за них, щоб не наробити шкоди. Він кинув гранату, оскільки випала чека і вона була зведена та готова до вибуху. Він не мав наміру комусь зашкодити.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які доводяться обвинуваченому племінником, сином та внуком відповідно, в судовому засіданні пояснювали, що в ОСОБА_7 вдома вони допомагали по господарству, випивали та розмовляли про війну. Конфліктів не було, атмосфера була спокійна. В час коли відбувся вибух було темно. Просили не карати обвинуваченого.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були у складі бригади швидкої допомоги, повідомили про виїзд на виклик для надання медичної допомоги потерпілим, а свідок ОСОБА_16 , знайомий обвинуваченого, дізнався про подію зі слів сторонніх осіб. Тобто дані свідки не були очевидцями обставин та подій злочину.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, дотримуючись засад змагальності, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Проаналізувавши докази винуватості ОСОБА_7 , на які послався орган досудового розслідування, колегією суду встановлено, що в справі відсутні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджували винуватість останнього у замаху на вбивство родичів.

Як доказ винуватості ОСОБА_7 у замаху на вбивство потерпілих прокурор посилається на протокол огляду місця події від 06.04.2022, згідно якого в ході огляду домоволодіння у АДРЕСА_1 виявлено на відстані 382 см від стіни будинку в землі вирву, металевий важель з маркуванням «УДЗС-492» та множинні ушкодження вікна веранди та цегельного фасаду будинку; протоколи слідчих експериментів за участю потерпілих; висновки судово-медичних експертиз про виявлення осколкових ран у потерпілих; протокол огляду інформації з веб-сторінки щодо оборонно-осколкової гранати РГО та висновок вибухо-технічної експертизи.

Разом з тим зазначені докази жодним чином не доводять наміру обвинуваченого на вбивство своїх родичів, з якими у нього не було жодних конфліктів, а лише підтверджують факт вибуху гранати на подвір`ї домогосподарства обвинуваченого, що не заперечуються останнім. При цьому він вказував на намір зарадити небезпеці від гранати, з якої випала чека і він намагався кинути її подалі, щоб нікому не зашкодити.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи що обвинувачується.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Колегія суддів доходить висновку, що винуватість останнього у вчиненні ОСОБА_7 замаху на вбивство недоведена поза розумним сумнівом, оскільки з наданих стороною обвинувачення доказів не встановлено, що обвинувачений діяв з прямим чи непрямим умислом, направленим на заподіяння смерті іншим особам.

Із змісту пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення не можливо встановити, що саме передувало, нібито, вчиненню ним злочину та в зв`язку з чим у обвинуваченого міг виникнути умисел на протиправне позбавлення життя своїх родичів. Не встановлені мета та мотив таких дій, чи наявність іншого умислу на настання будь-яких інших наслідків, які могли настати.

Стороною обвинувачення не надано суду доказів, які беззаперечно підтверджували б вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому колегія суддів вважає недоведеною належними і допустимими доказами його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони обвинувачення та захисту і виклав переконливі мотиви у зв`язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за замах на вбивство.

Доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, в розумінні ч. 3 ст. 409 КПК України, не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування виправдувального вироку судом апеляційної інстанції.

Доводи прокурора про істотні порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону є безпідставними. В апеляційній скарзі прокурора не наведено жодного порушення процесуального закону судом, і такі порушення вимог КПК України, які б тягли скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_7 у кримінальному провадженні відсутні.

Посилання прокурора на однобічність та неповноту судового слідства є безпідставними, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено жодного доказу, який би не був досліджений судом, і на який є посилання в обвинувальному акті, або про дослідження якого заявляв прокурор в суді першої інстанції.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на докази, які були предметом дослідження суду першої інстанції, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо останнього, про який просить прокурор.

Суд першої інстанції, розглядаючи матеріали справи, обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, зробивши ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази, зазначивши підстави для прийняття такого рішення. Порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, то суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності притягнутий не був, за місцем проживання характеризується позитивно, суд врахував також стан здоров`я обвинуваченого та визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, адже обвинувачений визнав незаконне поводження з бойовими припасами і жалкував про вчинене, та вказав на відсутність обставин, що його обтяжують, тому в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, що є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Прокурор в апеляційній скарзі не вказав в чому саме полягає невідповідність призначеного судом покарання, а лише в прохальній частині просив призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, яке належить відбувати реально.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками місцевого суду про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з огляду на обставини кримінального провадження, позицію обвинуваченого, який щиро жалкує щодо своїх дій, є особою похилого віку та має проблеми зі здоров`ям.

За таких обставин, при перевірці матеріалів кримінального провадження порушень вимог матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено, тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2024 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4