Справа № 756/4194/24
Номер провадження № 1-кп/756/1164/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 16.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000497, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Солотвин, Бердичівського р-ну., Житомирської обл., громадянина України, українця, з середньою освітою, не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_7 , 12.05.2009, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

16.02.2024, близько 19:45 год., ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, підбіг до ОСОБА_8 та рукою, схопив належний їй пакет чорного кольору, який знаходився біля останньої на асфальті з продуктами харчування, а саме: малиною, вагою 0,125 кг, вартістю 250 грн. 00 коп., пекінською капустою, вагою 0,7 кг., вартістю 28 грн. 00 коп., помідор вагою 0,8 кг., вартістю 120 грн. 00 коп., перцем салатним, вагою 0,3 кг., вартістю 75 грн. 00 коп., мандаринами, вагою 0,8 кг., вартістю 96 грн. 00 коп., загальною вартістю 569 грн. 00 коп. З відкрито викраденим майном ОСОБА_5 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 569 грн. 00 коп.

Отже, ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 16.02.2024 ввечері, близько19-00 години йшов в м.Києві по пр-ту Литовському та побачив жінку біля ларьків, поруч з якою на землі стояв пакет з продуктами. Підійшов до неї, обвинувачений схопив пакет та побіг, але жінка почала кричати та згодом його затримала поліція, пакет добровільно видав. У вчиненому ОСОБА_5 розкаюється, вчинив злочин, бо в той день був голодний через нестачу грошей, працював не офіційно. Майже всі зароблені гроші віддавав на утримання неповнолітньої дитини.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 без її участі, претензій до останнього не має.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що беззаперечно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від його відбуття з випробувальним строком на 3 роки, відповідно до положень статей 75 КК України, із покладанням обов`язків, визначеними ст.76 КК України, та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироку законної сили.

Захисник у судовому засіданні не заперечувала щодо такої міри покарання, однак просила встановити випробувальний термін строком на 2 роки відповідно до положень статей 75 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме в відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченого та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Крім того, на думку суду, існує окрім того обставина, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Оскільки як встановлено під час розгляду ОСОБА_5 добровільно повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, мотиви його вчинення,

У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченої відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69-1 КК України, не встановлено.

Між тим, оцінюючи доводи як сторони обвинувачення так і захисту, зокрема дії обвинуваченого після виявлення кримінального правопорушення, суд погоджується зі стороною обвинувачення та захисту про наявність підстав для застосування в даному випадку положень ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постановив визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вже було наведено, під час розгляду судом було встановлено, що наявні дві обставини, що пом`якшують покарання та відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого. Зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Саме такі обставини, на думку суду, для цього кримінального провадження, є істотними, разом із відомостями щодо особистості, які наведені судом, та такими, які дають суду підстави для призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України нижче від найнижчої межі.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, вид та вартість майна, яким заволодів обвинувачений, наслідки вчинення злочину, зокрема, повернення викраденого майна та відсутність у потерпілої претензій матеріального характеру до обвинуваченого, яка не заявляла цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, розкаявся, вчинив даний злочин через брак коштів на продукти харчування, раніше не судимий, не офіційно, але працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину.

Указані відомості дають підстави для призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України в виді позбавлення волі, але із застосування положень статей 69, 75, 76 КК України.

Зокрема, за ч. 4 ст. 186 КК України слід призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, в виді позбавлення волі строком на 5 років але зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 2 (два) роки

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також передбачені п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду , а контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надасть можливість органу пробації аналізувати інформацію щодо виправлення засудженого.

Суд ураховує, що стосовно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. А отже, до набуття вироком законної сили, відповідно до вимог ст. 377 КПК Україна, запобіжний захід слід змінити на особисте зобов`язання.

При цьому, оскільки в межах кримінального провадження ОСОБА_5 було затримано з 16.02.2024, а ухвалою слідчого судді від 19.02.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню в якості відбутого за цим вироком покарання, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, а строк покарання слід рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Долю речових доказів по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (років).

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його в залі суду.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 16.02.2024 до 10.06.2024 включно, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України, одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази: малина, вагою 0,125 кг, пекінська капуста, вагою 0,7 кг, помідор вагою 0,8 кг, перець салатний вагою 0,3 кг, мандарини вагою 0,8 кг, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити у володінні останньої;

-мобільний телефон моделі « Samsung» білого кольору, мобільний телефон моделі « Samsung» білого кольору, мобільний телефон моделі «Samsung» синього кольору, мобільний телефон «Nokia» чорного кольору із сім картою «Vodafon НОМЕР_1 , розкладний ніж, чорна сумка з особистими речами, два ключі сірого кольору, годинник, запальничку, ліхтарик, батарейку, лоток меду, повернути ОСОБА_5 .

Роз`яснити ОСОБА_5 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1