Справа № 463/1472/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/457/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красне, Буського району, Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 30.11.2020 року та ухвали Галицького районного суду м. Львова від 27.06.2022 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 03.08.2023 року.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів покарання, відбуті повністю за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 30.11.2020 року та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.06.2022 року з розрахунку день за день.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_7 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 та Особа 1 (кримінальне провадження відносно якого закрите у зв`язку з його смертю) 16.02.2019 року приблизно о 14 год. 55 хв., перебуваючи у напівзруйнованій будівлі поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи спільний умисел на заволодіння чужим майном, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), який виразився у тому, що ОСОБА_10 та Особа 1 (кримінальне провадження відносно якого закрите) у зазначений час та у зазначеному місці, діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, попередньо розподіливши між собою ролі, підійшли до потерпілого ОСОБА_9 , після чого Особа 1 (кримінальне провадження відносно якого закрите) взяв ОСОБА_9 за ліву руку та завів її назад з метою знерухомити потерпілого та подолати опір останнього, а ОСОБА_10 у цей момент, тримаючи у правій руці предмет, схожий на розкладний ніж, який заздалегідь підготував для вчинення злочину, приставив його до горла ОСОБА_9 , проводячи при цьому ним по горлу, з вимогою передачі всіх цінних речей, що є у потерпілого, та погрози щодо можливого застосування даного предмету, тим самим вчинивши психічне насильство щодо останнього. Потерпілий усвідомлюючи те, якщо він буде чинити опір або не виконає їх вимоги, то ця погроза буде реалізована, остерігаючись за своє життя та здоров`я, сприйнявши погрози за реальні, не чинив опору. Продовжуючи свій спільний злочинний умисел, Особа 1 (кримінальне провадження відносно якого закрите), обмацавши кишені потерпілого, вийняв з лівої верхньої зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 20 гривень, а в цей момент ОСОБА_10 , тримаючи правою рукою предмет схожий на ніж біля горла ОСОБА_9 , лівою рукою зняв з пальця його правої руки золоту обручку 19 розміру вагою 2,53 грами із 585 пробою ювелірного заводу «Золотий вік», вартістю 2884,0 гривень. Після цього ОСОБА_10 та Особа 1 (кримінальне провадження відносно якого закрите), утримуючи вищевказані речі, місце вчинення кримінального правопорушення покинули. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 золоту обручку здав під заставу у відділення ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_3 , на документи, що посвідчують особу ОСОБА_12 , отримавши за неї кошти, які витратив на власні потреби.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині кваліфікації його дій на ч. 1 ст. 190 КК України.

В мотивах апеляційної скарги захисник зазначає, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України є неправильною. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України. Звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутній як речовий доказ ніж, яким буцімто погрожував обвинувачений потерпілому. Зазначає, що потерпілий у судовому засіданні показав, що не бачив ножа у обвинуваченого. Вказує, що обручку потерпілий віддав обвинуваченому з власної ініціативи.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яка підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що 16.02.2019 року приблизно о 14:55 год., знаходячись на зупинці громадського транспорту біля готелю «Львів», на пр. В.Чорновола в м. Львові, до нього підійшли двоє чоловіків, які представилися, як ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Разом вони сіли в маршрутне таксі № 46. Під час спілкування вони запропонували випити пиво. Знаходячись поблизу ЛМКП «Львівводоканал», вони вийшли з автобуса та ОСОБА_7 знов запропонував випити пиво в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». На трьох вони випили пляшку пива, після чого вони запропонували йому покурити наркотичні засоби. В подальшому, вийшовши з кафе, вони повернули на АДРЕСА_2 та зайшли у будівлю і піднялися на третій поверх. В цей час ОСОБА_15 пішов шукати пластикову пляшку. Знаходячись на третьому поверсі, ОСОБА_7 представив йому до шиї лезо, почав водити ним в різні сторони, і він відчув холодний дотик металу. Особа 1, заламавши йому руку, почав оглядати вміст кишень. В цей момент він відчував та усвідомлював небезпеку за своє життя. При цьому, ОСОБА_7 йому сказав: «якщо не віддасть речі, то буде гірше». На вимогу ОСОБА_7 він добровільно віддав золоту обручку. ОСОБА_15 знаходився поруч. Після цього, обвинувачені покинули будівлю, а він про даний злочин повідомив поліцію.

З метою перевірки та уточнень показань свідка, суд першої інстанції дослідив протокол проведення слідчого експерименту від 27.02.2019 року та відеозапис до нього, відповідно до якого ОСОБА_11 відтворив обстановку та обставини вчинення злочину.

Даними протоколу огляду місця події від 16.02.2019 року встановлено, що місцем події є кімната, що знаходиться на другому поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до даних протоколів пред`явлення особи для впізнання від 26.02.2019 року з фото таблицями, потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 та Особи 1, які вчинили відносно нього злочин.

Із протоколу огляду відеозаписів від 26.02.2019 року, проти якого не заперечували учасники процесу, вбачається переміщення потерпілого ОСОБА_9 та двох чоловіків, один з яких візуально схожий на Особу 1, інший на ОСОБА_12 від готелю «Львів», що на проспекті АДРЕСА_4 .

Відповідно до відповіді на запит слідчого від 26.02.2019 року, ОСОБА_7 16.02.2019 року о 15 год. 55 хв. звернувся до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім», за адресою: АДРЕСА_3 , та здав золоту обручку 585 проби, загальною вагою 2,53 грам.

Колегія суддів вважає покликання захисника на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України такими, що не заслуговують на увагу, оскільки такі судом першої інстанції обґрунтовано спростовані у вироку з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 187 КК України передбачена відповідальність за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 КК розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що становлять собою небезпеку для життя чи здоров`я. Метою погрози є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

Головним критерієм реальності погрози під час розбою є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Натомість ч. 1 ст. 190 КК України передбачена відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Обман це повідомлення неправдивих відомостей або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, з метою заволодіння чужим майном.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та Особа 1 під час здійснення нападу на потерпілого діяли узгоджено між собою, зокрема ОСОБА_7 приставив до шиї потерпілого металевий предмет, а Особа 1, заламавши руку потерпілого, обшукував його, при цьому ОСОБА_7 погрожував йому: «якщо не віддасть гроші, буде гірше», заволоділи золотою обручкою та грошовими коштами у сумі 20 грн.

Згідно з звукозаписом судового засідання суду першої інстанції від 18.10.2023 року потерпілий чітко вказав, що хоч і не бачив ножа, проте усвідомлював, що йому приставили до шиї металевий предмет, тому погрозу він сприймав як небезпечну для його життя чи здоров`я.

Обставин, які б давали підстави потерпілому оговорювати обвинувачених ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлені, оскільки до вчинення злочину вони не були знайомі між собою.

За встановлених фактичних обставин вчинення злочину із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України за ознакою вчинення розбою з прямим умислом за попередньою змовою групою осіб з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого.

Відтак, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4