КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , 1993 року народження,

ОСОБА_6 , 1997 року народження,

та

ОСОБА_7 , 1989 року народження,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

та їх захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ,

які брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням програми «EasyCon»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 12 липня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк дії застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 вересня 2023 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, зазначив про те, що вказані обставини, на переконання суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, у зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року та застосувати запобіжний захід більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддею було порушено право на захист ОСОБА_6 , на доступ до правосуддя та справедливий суд, оскільки судове засідання проводилось в режимі відеоконференції, з чим категорично не погоджувався обвинувачений.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року та застосувати щодо неї, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, обвинувачена зазначає, що під час судового засідання, яке відбувалося в режимі відеоконференції, суддя не роз`яснив їй права та не запитав її згоди на розгляд клопотання в такому режимі, а на її, ОСОБА_7 , заперечення не звернув уваги, чим були порушені її права, в тому числі право на захист.

Обґрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, обвинувачена ОСОБА_7 зазначає також про те, що має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, на утриманні перебуває малолітня донька, яка потребує її виховання.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що прийняте судом рішення є незаконним, необґрунтованим та неправомірним, оскільки не має достатньо доказів для того, щоб тримати його досить тривалий час під вартою.

Крім цього, як зазначає апелянт, судом першої інстанції було порушено право на захист, оскільки суд залучив одного захисника для захисту прав і інтересів ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , позиція яких різниться між собою, у зв`язку з чим він був позбавлений права на справедливий та ефективний судовий розгляд. Також обвинувачений зазначає, що під час судового засідання, яке відбувалося в режимі відеоконференції, суддя не запитав його згоди на розгляд клопотання в такому режимі, а на його, ОСОБА_5 , заперечення не звернув уваги, чим були порушені його права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які, кожен окремо, підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та просила залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України підставами для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року про продовження кожному із обвинувачених строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити спробу переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження саме цього запобіжного заходу, в тому числі дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов'язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Що ж стосується доводів апеляційних скарг обвинувачених щодо порушення, на їх думку, права на захист, у зв`язку із тим, що розгляд клопотань прокурора про продовження строку їх тримання під вартою відбувався в режимі відеоконференції, без їх згоди на те, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень глави 18 та ст. 336 КПК України при вирішенні судом питання щодо продовження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, відповідно до положень ч. 2 ст. 336 КПК України, суд дійсно не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.

Однак вказана норма кримінального процесуального закону, містить одне виключення з цього правила, а саме крім випадків здійснення дистанційного провадження в умовах воєнного стану.

Приймаючи до уваги вказані вимоги закону, а також ту обставину, що запроваджений на всій території України з 22 лютого 2022 року воєнний стан діє до цього часу, проведення судового засідання в режимі відеоконференції, під час якого розглядались клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, без згоди на це обвинувачених, не може розглядатись, як істотне порушення прав обвинувачених, у тому числі на захист, оскільки здійснення судового провадження в такому режимі не суперечило вимогам закону, які діяли на той час та продовжують діяти до цього часу.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Більш того, з часу винесення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції неодноразово приймались рішення про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, які були предметом перегляду в апеляційному порядку та залишались без змін, як такі, що відповідають вимогам закону, тобто є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 09 вересня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги останніх, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив дію застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 таОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 вересня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 761/7178/22

Номер провадження: 11-кп/824/491/2024

Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1