ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003509 від 19.11.2023 року на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Любар Любарського району Житомирської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

В С Т А Н О В И В :

18.11.2023 на 19.11.2023 відповідно до розстановки сил та засобів Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції екіпаж № 101, до якого входив поліцейський вказаного Управління сержант поліції ОСОБА_5 , під час несення служби забезпечував публічну безпеку та громадський порядок в м. Житомир Житомирської області.

Під час виконання службових обов`язків 18.11.2023 близько о 23 год. 53 хв. ОСОБА_5 перебуваючи у форменому одязі та екіпіруванні прибув на службовому автомобілі до будинку АДРЕСА_3 за повідомленням ОСОБА_6 , де в цей час окрім заявниці перебував ОСОБА_4 .

Перебуваючи в цьому ж самому місці, 19.11.2023 близько 00 год. 05 хв., ОСОБА_4 з мотивів явної неповаги до правоохоронних органів та особисто до працівника поліції ОСОБА_5 почав погрожувати останньому фізичною розправою та висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу, на що ОСОБА_5 зробив усну вимогу припинити протиправні дії, повідомивши його, що у разі продовження, він буде притягнутий до відповідальності.

На попередження, ОСОБА_4 ніяк не відреагував та усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_7 , є працівником правоохоронного органу, відмовився виконати його законні вимоги.

В цей час, ОСОБА_4 будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу, умисно, переслідуючи ціль навмисного противоправного заподіяння тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків наніс один удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_7 , в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді саден на слизовій лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.2 ст.345 КК України, а саме за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину визнав повністю. Пояснював, що вночі 19.11.2023 був у своїх друзів біля будинку №37 по пр. Незалежності в м.Житомирі, куди за викликом ОСОБА_6 прибули працівники поліції. За вказаної адресою працівники поліції розмовляли між собою, а ОСОБА_4 підійшов до поліцейських та заважав їм. Вони попросили не підходити, але він почав висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівника поліції ОСОБА_5 , погрожував фізичною розправою, на попередження не реагував, та наніс останньому один удар правою рукою в область обличчя. У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Суд, у порядку ст. 325 КПК України, вирішив провести судовий розгляд у відсутність потерпілого.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, та письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, при встановлених судом фактичних обставинах, поза розумним сумнівом, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України вчинив нетяжкий злочин, раніше не судимий, працює неофіційно, неодружений, на утриманні дітей не має, за попереднім місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується посередньо. На обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває. Вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро каявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Корольовським районним відділом Філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує його особистість, історію правопорушення, готовність до змін, середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та він не становить високої небезпеки для суспільства.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням досудової доповіді органу пробації, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також з урахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Натомість судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання у виді обмеження волі.

З протоколу затримання вбачається, що ОСОБА_4 було затримано 19.11.2023 в порядку ст.208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.11.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до частини 1 статті 72 КК України, ОСОБА_4 слід зарахувати в строк покарання період попереднього ув`язнення з 19.11.2023 по 20.11.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.11.2023 ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якої сплив 17.01.2024. Стороною обвинувачення не заявлялося клопотання про продовження запобіжного заходу.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (роки) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення в період з 19.11.2023 по 20.11.2023, за правилами ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.

Речові докази: два DVD-R диски залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1