Справа № 203/3146/24
Провадження № 1-кп/0203/801/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001091 від 21.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор надав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів, без визначення застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились.

Так, обвинувачені, кожен окремо, можуть переховуватися від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та усвідомлюють, що у разі визнання їх винуватими їм може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі. Також, оскільки обвинувачені спілкувалися з замовниками диверсій за допомогою месенджеру «Telegram», перебуваючи на волі, обвинувачені можуть знищити все листування. Разом з тим, прокурор зазначає, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть здійснювати дії, направлені ослаблення держави шляхом підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та просив задовольнити.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечував щодо продовження строків запобіжного заходу відносно його підзахисної, зазначивши про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, жодним чином не обґрунтовані. Лише тяжкість покарання не може бути підтвердженням ризику переховування обвинувачених від суду. Також зазначив, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та до затримання навчалася та працювала. Враховуючи зазначене, захисник просив суд змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 заперечував щодо продовження строків запобіжного заходу відносно його підзахисного, зазначивши про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, жодним чином не обґрунтовані. Також зазначив, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та до затримання навчався та працював. Враховуючи зазначене, захисник просив суд змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали позицію своїх захисників.

Заслухавши клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, думку представника потерпілого, обвинувачених та їх захисників, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії підготовчого судового провадження і обвинуваченим вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», суд не входить в перевірку «обґрунтованості підозри».

Згідно ч.2 ст.177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалами слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2023 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, дію якого було продовжено, зокрема ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року до 20 квітня 2024 року, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року до 14 червня 2024 року, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року до 16 червня 2024 року, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року до 29 червня 2024 року, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року до 29 червня 2024 року.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує дані, які характеризують їх особу.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, студент, утриманців не має, раніше не судимий, має місце реєстрації у м. Одеса.

Обвинувачена ОСОБА_8 офіційно не працевлаштована, утриманців не має, студентка, раніше не судима, має місце реєстрації в Одеській області.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує їм у разі доведеності вини, можуть переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги характер інкримінованих правопорушень, ризик, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає обґрунтованим, оскільки обвинувачені спілкувалися з замовниками диверсій за допомогою месенджеру «Telegram». Перебуваючи на волі, обвинувачені можуть знищити все листування аби уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне.

Разом з тим, існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть здійснювати дії, направлені на ослаблення держави шляхом підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, що свідчить про існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, судом враховується характер кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для суспільства та обороноздатності країни в цілому та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З урахуванням наведеного, доводи захисників про відсутність ризиків, є необґрунтованими, а суд доходить до висновку, що на теперішній час, не зникли ризики, які існували на час обрання обвинуваченим міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є обґрунтованими та виправдовують необхідність продовження відносно обвинувачених строку тримання під вартою.

Доводи захисників про наявність у обвинувачених постійного місця проживання, хоча і можуть мати місце, проте вони не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинувачених та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Зважаючи на суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених, суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановлених судом ризиків і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів, без визначення застави.

Щодо призначення справи до судового розгляду, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до судового розгляду.

Інші учасники судового провадження не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України.

Одним із рішень, які вправі ухвалити суд у підготовчому судовому засіданні, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, є рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України вказане питання підлягає першочерговому з`ясуванню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правило підсудності.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, мають вирішуватися належним судом.

Положеннями ст. 32 КПК України, визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, а саме, у вчиненні з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське значення, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Об`єктивна сторона диверсії виявляється: 1) у вчиненні вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння їм тілесних ушкоджень чи іншої шкоди здоров`ю, зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення; 2) у вчиненні дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій.

Диверсія визнається закінченою з моменту здійснення вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на досягнення зазначених у законі небезпечних наслідків, тобто незалежно від фактичного спричинення смерті, тілесних ушкоджень, зруйнування або пошкодження об`єктів, радіоактивного забруднення та настання інших наслідків.

Так, з обвинувального акту, серед іншого, вбачається, що 10.12.2023, 17.12.2023, 25.12.2023 та 28.12.2023, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , у період воєнного стану, з метою ослаблення держави, приїхав до с. Іларіонове Синельниківського району, де здійснив підпали п?яти релейних шаф системи сигналізації, централізації і блокування, що перебувають на балансі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», які розташовані: ???на 209 км залізничного перегону станції Ігрень-Іларіонове; ???на 218 км залізничного перегону станції Синельникове 2 - Іларіонове; на 219 км залізничного перегону станції Синельникове 2 - Іларіонове; ???на 226 км залізничного перегону станції Іларіонове - Синельникове 2; ???на 208 км залізничного перегону станції Ігрень-Іларіонове, чим вчинив зруйнування та пошкодження вказаних об?єктів, які мають важливе народногосподарське значення.

Отже, суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, згідно обвинувального акту, визначене закінченим у с. Іларіонове Синельниківського району, що знаходиться за межами територіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відтак, суд вважає, що вказаний обвинувальний акт направлено до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з порушенням правил територіальної підсудності.

Аналізуючи вищенаведене, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 34 КПК України, є достатні підстави для направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Дніпровського апеляційного суду, для визначення підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331, 314-315 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 19 серпня 2024 року, включно.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 19 серпня 2024 року, включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001091 від 21.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду, для визначення підсудності.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Судді:

_____________ _________________ ______________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3