Справа № 357/8191/24
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

12 червня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, кримінальне провадження № 0000943, яке внесене до ЄРДР 12 березня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В :

підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000943, яке внесене до ЄРДР 12 березня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України, підстав для надання доручення про складення досудової доповіді немає, оскільки предметом судового провадження є злочин нижня санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

За результатами підготовки до судового розгляду вирішені питання передбачені ч. 2 ст. 315 КПК України, а саме: визначено дату та місце проведення судового розгляду, який вирішено проводити у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, потерпілої, обвинуваченого та захисника.

Будь-яких клопотань щодо здійснення судового виклику певних осіб для допиту, витребування певних речей чи документів, здійснення судового розгляду у закритому судовому засіданні, учасниками кримінального провадження не заявлялось.

Отже, суд вважає, що наявні умови для призначення судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000943, яке внесене до ЄРДР 12 березня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому він просив:

1) продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період часу із 20 години до 06 години наступного дня строком на 2 (два) місяці;

2) покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до Білоцерківського міськрайонного суду за першим викликом; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_7 .

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква, Київська область, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, пенсіонер по інвалідності ІІ групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Строк застосованого до ОСОБА_5 домашнього арешту спливає 18 червня 2024 року, включно.

Зараз ризики, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу не зменшилися.

Без продовження домашнього арешту, ОСОБА_5 може вчиняти спроби втечі та переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілу та свідків.

На підтвердження ризику переховування від суду зазначав, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 (десяти) років. Усвідомлення можливості настання таких наслідків спонукатиме ОСОБА_5 змінювати місце проживання. Вказані обставини самі по собі можуть бути підставою та мотивом для ОСОБА_5 для втечі. Стримуючих факторів для цього немає, оскільки в ОСОБА_5 відсутні міцні соціальні зв`язки, місце роботи. До того ж, ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІ групи, унаслідок чого може вільно перетнути кордон, що підсилює його можливості для втечі та переховування від суду.

Також вказував, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілу ОСОБА_4 умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення, приховати вчинення кримінального правопорушення чи спотворити обставини події злочину. Також, вважав, що при встановленні цього ризику, необхідно врахувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка здатна позбавити життя. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху, надати суду показання. Забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу є основним завданням на цій стадії процесу.

Прокурор вважав, що особисте зобов`язання, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення не може запобігти ризику вчинення інших кримінальних правопорушень та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Порука не може застосовуватися, оскільки особи із заявами про взяття на поруки ОСОБА_5 не зверталися.

Застава не може бути застосована, адже злочин у якому обвинувачується ОСОБА_5 вчинений із застосуванням насильства.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала подане клопотання.

Захисник ОСОБА_6 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на особисте зобов`язання, оскільки останній має намір працевлаштуватися.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримуючи свого захисника, зазначив, що робота, яку він має виконувати за умовами працевлаштування, здійснюється у нічний час, а тому у нього є необхідність у зміні запобіжного заходу на більш м`який.

Суд вирішує питання щодо продовження запобіжного заходу, виходячи із такого.

Судом установлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під домашнім арештом в нічний час доби із забороною підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20:00 год до 06:00 год наступного дня та зобов`язано його: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом; не відлучатися із будинку, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_7 , в межах строку досудового розслідування, до 18 червня 2024 року, включно.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Судом установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква, Київська область, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, пенсіонер по інвалідності ІІ групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні, про продовження запобіжного заходу, посилався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може вчиняти спроби втечі та переховування від суду, а також незаконного впливу на свідків.

Суд вважає, що вказані ризики продовжують існувати.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років.

Дійсно він не має міцних соціальних зв`язків, зокрема, місця роботи та навчання, наявність яких може стримувати його від втечі та переховування від суду.

Для цього в нього є мотив, а саме йому, у разі визнання винним, загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Отже, суду доведено, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до таких, що посягають на життя та здоров`я особи, він знає свідків, потерпілу, а тому можливість уникнути кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_5 незаконно впливати на цих свідків.

При встановленні цього ризику, суд також враховує фактор страху людини перед іншою людиною, яка здатна позбавити життя. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху, надати суду показання. Забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу є основним завданням на цій стадії процесу.

Отже, суду доведено, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отож, суд дійшов до висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, адже обставини на яких вони засновані, не втратили своєї актуальності.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, cлідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд може застосувати один із запобіжних заходів, перелічених у ч. 1 ст. 176 КПК України. Найсуворішим із них є тримання під вартою. Він застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

До того ж, суд має врахувати обставини передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Суд зазначає, що з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, місця роботи, навчання, репутацію, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України, а саме виконання ним процесуальних обов`язків та попередженню вчинення ним іншого кримінального правопорушення, неможливе за допомогою м`якших запобіжних заходів, аніж домашній арешт у раніше визначений період доби з 20:00 год до 06:00 год.

Суд відхиляє доводи сторони захисту, про те, що ОСОБА_5 має намір працевлаштуватися на посаду, де робота здійснюється у нічний час, оскільки це не підтверджено доказами, а тому не може братися до уваги під час вирішення питання про продовження строку домашнього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Суд вважає за необхідне, у покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до Білоцерківського міськрайонного суду за першим викликом; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_7 .

Суд зазначає, що покладення таких обов`язків є необхідним для досягнення мети запобіжного заходу, визначеного в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, підсумовуючи викладене суд клопотання прокурора ОСОБА_3 , про продовження строку домашнього арешту задовольняє.

Керуючись ст. 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

призначити судовий розгляд на 01 серпня 2024 року о 09:30 год., у залі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 7, за адресою: вул. П. Скоропадського, буд. 4-А. м. Біла Церква, Київська область, інд. 09107.

Здійснити судовий виклик: прокурора, потерпілої, обвинуваченого, захисника.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку домашнього арешту, - задовольнити.

Продовжити строк домашнього арешту ОСОБА_5 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло в період часу з 20:00 год до 06:00 год наступного дня, строком на 2 (два) місяці.

Продовжити дію покладених на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, а саме зобов`язати його: прибувати за кожною вимогою до Білоцерківського міськрайонного суду за першим викликом; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1