Ухвала

08 липня 2024 року

м. Київ

справа № 317/1780/18

провадження № 51-3299 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року,

встановив:

Як убачається зі змісту касаційної скарги, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник потерпілої ставить питання про перевірку зазначеного судового рішення суду апеляційної інстанції у касаційному порядку, при цьому просить поновити строк на його касаційне оскарження.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню з огляду на таке.

Представник потерпілої звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на подання касаційної скарги у зв`язку з тим, що повний текст оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року отримано нею 15 травня 2024 року, про що свідчить підпис адвоката на заяві про видачу копії повного тексту судового рішення, а тому, до цього часу потерпіла не мала змоги проаналізувати висновки колегії суддів Дніпровського апеляційного суду та визначитись із підставами для звернення із касаційною скаргою, у зв`язку із чим вважає, що трьохмісячний строк на касаційне оскарження розпочався саме з 15 травня 2024 року.

За вказаних вище підстав, на думку представника потерпілої, строк на подання касаційної скарги підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов'язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.

При цьому, визначений процесуальним законом трьохмісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.

Водночас, особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право, оскільки хоча ст. 117 КПК України і містить норму щодо поновлення пропущеного строку, це є можливим лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку, тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Так, ухвала Дніпровського апеляційного суду, якою залишено без зміни вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 постановлена 24 січня 2024 року, відтак, строк на касаційне оскарження вказаної ухвали закінчився 24 квітня 2024 року.

При цьому, як вбачається із копії ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, представник потерпілої - адвокат ОСОБА_5 була присутня в судовому засіданні апеляційного суду під час постановлення оскаржуваної ухвали та вважала за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі потерпілої, а тому, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку про обізнаність представника потерпілої із результатами апеляційного розгляду та порядком оскарження ухвали суду.

Натомість, касаційна скарга представника потерпілої направлена на адресу Верховного Суду лише 21 червня 2024 року, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» від 21 червня 2024 року за №690190123, тобто зазначений документ поданий до Суду майже через2 місяці після спливу тримісячного строку з дня постановлення ухвали судом апеляційної інстанції.

За таких обставин представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою поза межами строку касаційного оскарження судових рішень.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження представник потерпілої, зокрема, зазначила, що повний текст судового рішення був отриманий нею під розписку в приміщенні Дніпровського апеляційного суду 15 травня 2024 року та вважає, що строк на касаційне оскарження розпочався саме з вказаної дати.

Разом із тим, такі твердження суперечать положенням ч. 2 ст. 426 КПК України, якими передбачено, що касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, при цьому, виняток щодо початку обрахунку строку на оскарження з моменту вручення копії, передбачений положеннями цієї ж статті виключно для засудженого, який утримується під вартою.

Проте, представник потерпілої у своїй касаційній скарзі не наводить обґрунтувань про те:

- у зв`язку із чим остання була позбавлена можливості звернутися до суду касаційної інстанції з метою реалізації права на касаційне оскарження у строк, встановлений законом, будучи обізнаною із результатом апеляційного перегляду у день проголошення рішення суду апеляційної інстанції, з огляду на її безпосередню участь в судовому засіданні апеляційної інстанції;

- яким чином зазначене перешкодило саме потерпілій реалізувати свої права, передбачені КПК, при тому, що останньою безпосередньо не оскаржувалось рішення суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Разом з тим, поважність причин визначається судом у разі неможливості своєчасного подання скарги або іншого документа через стихійне лихо, катастрофу, хворобу, відрядження, трагічні та інші непередбачувані події в житті людини, а також будь-які інші обставини, що не дозволили учаснику процесу завчасно подати відповідний документ.

Натомість, доводи представника потерпілого щодо отримання повного тексту судового рішення лише 15 травня 2024 року, з урахуванням відсутності тверджень з боку автора касаційної скарги про те, що копія оскаржуваного рішення не надсилалась Дніпровським апеляційним судом на адресу потерпілої та/або її представника, не можуть вважатися поважними причинами для поновлення строку на касаційне оскарження, з огляду на приписи ч. 2 ст. 426 КПК України.

Водночас, право на касаційне оскарження представником потерпілої, як юридично обізнаної особи, реалізоване фактично майже через 5 місяців після постановлення відповідного рішення, та практично через 2 місяці після закінчення трьохмісячного строку на відповідне касаційне оскарження, при цьому, жодних обґрунтованих підстав такого тривалого зволікання, яке б виправдовувало такі обставини, у клопотанні про поновлення строку не наведено.

Також суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Таким чином, клопотання представника потерпілої не містить переконливих доводів на обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а тому вимога про поновлення строку не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

З урахуванням зазначеного касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити представнику потерпілої ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3