cправа №947/1422/24
провадження №1-кп/947/676/24
У Х В А Л А

28 лютого 2024 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

28.02.2024 року в судовому засіданні, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування якого, прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16.10.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 14.01.2024.

Вказував, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Вважав, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке за результатами розгляду справи у суді йому може бути призначено покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, також останній сім`ї та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, тому міцні соціальні зв`язки у нього відсутні, крім того, після вчинення кримінального правопорушення останній не надав необхідну первинну медичну допомогу потерпілому, тому він може мати намір уникнути кримінальної відповідальності, а також не прибути до суду за судовим викликом. Тобто встановлена наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, існує ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, потерпілого, експертів, а також підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого і його агресивну налаштованість.

На даний час не допитані в суді в якості свідків усі очевидці злочину, яким відомо про обставини правопорушення, тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може тиснути на них, шляхом залякування та примусити давати неправдиві свідчення.

Крім цього, існує ризики, передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований, засоби його існування не відомі.

На думку прокурора, інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених чинним КПК України і його належної поведінки.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194, 199, 315 КПК України, просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Захисником, під час судового розгляду, також заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу, в обґрунтування якого, останній зазначив, що як зазначає ЄСПЛ, зі спливом часу для тривалого тримання особи під вартою потрібне додаткове обґрунтування («Осипенко проти України»). Прокурором у клопотаннях про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосовуються шаблонні фрази та не наведено жодного аргументу, який належним чином обґрунтовував би доцільність продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

Наголошував, що наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, має бути доведено стороною обвинувачення шляхом надання слідчому судді/суду відповідних доказів, про що прямо зазначено у ч.1 ст.194 КПК України.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що останній стверджує про існування підстав вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, Інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Тобто, прокурором перераховані усі ризики, передбачені у ч.1 ст.177 КПК України.

На переконання сторони захисту твердження прокурора про існування ризиків, на які посилається прокурор, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки є гіпотетичними припущеннями, які не підтверджуються доданими до клопотанням матеріалами.

Вказував, що сам по собі факт повідомлення обвинувального акту не може вважатися самостійною та достатньою підставою для висновків про існування ризику переховуватися від суду, оскільки в інакшому випадку це призвело би до звільнення прокурора від обов`язку доказування існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а самого обвинуваченого позбавило би права на захист, що у підсумку призвело би до порушення низки засад кримінального провадження.

Вважав, що з урахуванням відсутності доказів та належного обґрунтування обставин, які б надавали підстави вважати про те, що у цьому кримінальному провадженні є ризик переховування ОСОБА_4 від суду, введеного воєнного стану, міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, а також наявності матері похилого віку, ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України не є доведеним.

Також, вважав, що з урахуванням відсутності доказів та належного обґрунтування обставин, які б надавали підстави вважати про те, що у цьому кримінальному провадженні є ризик впливу на свідків, спеціалістів, експертів, а також інших невстановлених осіб, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України не є доведеним.

Наголошував, твердження про те, що ОСОБА_4 може вчиняти інші злочини та продовжувати злочинну діяльність для уникнення кримінальної відповідальності, приховування слідів злочину є взаємовиключними поняттями та жодним чином не пов`язані із перебуванням останнього під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або особистого зобов`язання, чи взагалі за відсутності будь-якого запобіжного заходу, хоча б з тих міркувань, що злочин може бути скоєний навіть під час перебування особи під вартою, що вказує на безпідставність таких доводів, а отже відсутність ризику.

З урахуванням відсутності доказів та належного обгрунтування обставин, які б надавати підстави вважати про те, що у цьому кримінальному провадженні існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, даний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України - не є доведеним, як і не був доведений та обгрунтований ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Стверджував, що у обвинуваченого ОСОБА_4 через його поважний вік та наявні у нього хвороби може істотно погіршитися стан здоров`я через те, що він знаходиться в жахливих умовах тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», що є порушення статті 3 Конвенції щодо неналежних умов тримання під вартою.

Отже, питання щодо неможливості застосування тримання під вартою до обвинуваченого за медичним критерієм досить часто є підставою для зміни запобіжного заходу. Проте наявність різноманітних захворювань має бути належним чином підтверджена медичною документацією.

Таким чином, врахування стану здоров`я обвинуваченого при вирішенні питання про обрання, продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має важливе значення для забезпечення гарантування права особи на свободу і права на життя.

Стан здоров`я ОСОБА_4 є вкрай поганим, оскільки підзахисний має досить похилий вік, а саме 60 років, у нього раніше було діагностовано закриту черепно-мозкову травму, забій-компресія головного мозку 2 ступеня, осколковий перелом склепіння та основи черепа, в результаті чого йому було проведено операцію, а саме резекційна трепанація черепа з обох сторін, після чого у нього залишились такі залишкові явища, як запаморочення, сильні головні болі, галюцинації, а також йому важко концентрувати надовго погляд на одній ділянці.

Окрім цього, у ОСОБА_4 також раніше було діагностовано виразку шлунку, яка проявляється постійними болями шлунку та кров`янистими домішками у калових масах. Через це довіритель повинен дотримуватись спеціальної дієти, яка в умовах тримання під вартою неможлива, що може спричинити значний негативний ефект на стан здоров`я.

Через наявні хвороби та відсутність ефективної діагностики і лікування у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 повідомляє про погіршення його стану здоров`я, що як наслідок призвело його до стану пригніченості та безпорадності, психологічний стан довірителя був порушений та він почав думати, що незабаром його чекає смерть внаслідок тяжкої хвороби та через відсутність лікування.

19.02.2024 року на електронну адресу Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях було надіслано клопотання про проведення повного комплексного медичного обслідування та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_4 .

21.02.2024 року ОСОБА_4 було проведено лише огляд сімейним лікарем і не проведено огляду відповідними медичними спеціалістами.

27.02.2024 року було надіслано до Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях клопотання про повторне проведення медичного обслідування та надання медичної допомоги, а саме проведення повторного медичного обслідування стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 лікарем-невропатологом та лікарем-гастроентерологом.

Вказував про наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_4 , так як ОСОБА_4 має літню матір, яка потребує постійного догляду, має сина, якого звуть ОСОБА_7 , а також має постійне місце проживання у м. Одеса.

Таким чином, на цей час сторона захисту стверджує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання у міста Одесі, де він може проживати у разі зміни запобіжного заходу.

Щодо наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, зазначав, що ОСОБА_4 до моменту затримання не працював, однак був у пошуку місця роботи, але через утримання під партою фізично позбавлений можливості працювати.

Щодо репутації обвинуваченого зазначав, цо ОСОБА_4 серед знайомих характеризується позитивно, а саме як скромна, адекватна, працьовита людина.

Звертав увагу, що майновий стан обвинуваченого є складним, проте сестра ОСОБА_4 зобов`язується допомагати йому щомісячно коштами, яких буде достатньо для ведення нормальної життєдіяльності за місцем постійного проживання.

Крім того, раніше ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, а безальтернативне утримання під вартою ОСОБА_4 є невиправданим за відсутності доведеності вини ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, просив суд змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , із тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор проти клопотання сторони захисту заперечував, суду пояснив, що надати докази існування ризиків, передбачених п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України він не може.

Обвинувачений ОСОБА_4 , суду пояснив, що його стан здоров`я у слідчому ізоляторі погіршився, а близькі родичи до України не поверталися. Підтримав клопотання захисника, проти клопотанням прокурора заперечував.

Захисник суду пояснив, що будь які нові документи щодо стану здоров`я обвинуваченого, окрім документів, які датовані 2005 та 2011 роками на теперішній час відсутні. Відсутні й також будь які документи, які підтверджують ту обставину, що близькі родичі обвинуваченого можуть його матеріально забезпечувати, проте він сам може його матеріально забезпечувати.

Потерпілий, під час судового розгляду, погодився з клопотанням прокурора, а клопотання захисника залишив на розсуд суду.

Суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 16.10.2023 року, до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, який в подальшому було продовжено.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.01.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що судом враховані існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, з урахуванням ст.68 КК України, тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Міцних соціальних зв`язків у м.Одеса та в Україні не має, офіційно не працює, на військовому обліку не перебуває, так як досяг граничного віку перебування на ньому. Закордонного паспорту також не має, що не перешкоджає його оформити у короткі строки.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати, оскільки обставини того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, з урахуванням ст.68 КК України, тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, відсутності міцних соціальних зв`язків у м.Одеса та в Україні, не перебування на військовому обліку через досягнення граничного віку перебування на ньому, відсутності паспорту для виїзду за кордон також не змінилися та продовжують існувати.

При цьому, суд вважає, що зміна ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт станом на 28.02.2024 року без надання будь яких належних та допустимих доказів того, що фактичний дохід близьких родичів обвинуваченого дозволить на задовільному рівні утримувати обвинуваченого під домашнім арештом та не поставить їх у скрутне матеріальне становище, є неможливим.

Окрім цього, суду не надано будь яких належних та допустимих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає йому утримуватися під вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину у сукупності з існуючим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого та є достатньою підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання зазначеному ризику.

На думку суду, тривалість застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинуваченого під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

2. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

3. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 квітня 2024 року включно.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1