Провадження № 11-кп/824/3478/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

4 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0003423, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, не працюючого, учасника бойових дій, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатись діяльністю пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 (три) роки.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, за наступних обставин.

ОСОБА_7 тривалий час проживає по сусідству з ОСОБА_8 , а саме, в квартирі АДРЕСА_1 . Перебуваючи з нею в дружніх стосунках, ОСОБА_7 на початку 2019 року познайомився із онукою ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка приходила до бабусі у гості, а саме, до квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 неодноразово проводив дозвілля спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , внаслідок чого йому було достовірно відомо, що остання є малолітньою особою.

Приблизно влітку 2019 року більш точної дати та часу не встановлено у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_7 влітку 2019 року більш точної дати та часу не встановлено, в світлу пору доби, зайшов разом із малолітньою ОСОБА_9 до власної квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 та зачинив за собою двері. Перебуваючи наодинці з потерпілою ОСОБА_9 , а саме, в коридорі, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо малолітньої особи, які здатні викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи обличчям до дитини, приспустив свої штани та спідню білизну, оголивши таким чином свій статевий орган, після чого торкався його руками, здійснюючи непристойні рухи. В подальшому, ОСОБА_7 взяв малолітню ОСОБА_9 за руку, наблизив до свого оголеного статевого органу та примусив торкнутись його, чим задовольняв в такий спосіб свої статеві потреби та статеву пристрасть, тобто вчиняв розпусні дії щодо малолітньої особи.

Після цього, приблизно 20 жовтня 2019 року, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 та малолітньою ОСОБА_9 приїхали на родинне свято, що проходило за адресою: АДРЕСА_3 .

Цього ж дня, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи перебуваючи у будинку, що по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 сів на диван поруч із потерпілою ОСОБА_9 та, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо малолітньої особи, які здатні викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв ногу малолітньої ОСОБА_9 та поклав на свій статевий орган, після чого, притискаючи, робив непристойні рухи ногою ОСОБА_9 по своєму статевому органу, чим задовольняв в такий спосіб свої статеві потреби та статеву пристрасть, тобто вчиняв розпусні дії щодо малолітньої особи.

Після того як малолітня ОСОБА_9 залишила будинок, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, пішов вслід за ОСОБА_9 , яка вирішила прогулятись до розташованого неподалік ставка. Перебуваючи поруч із водоймою, ОСОБА_7 , користуючись відсутністю поруч сторонніх осіб, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо малолітньої особи, які здатні викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, сидячи на пеньку обличчям до малолітньої ОСОБА_9 , приспустив свої штани та спідню білизну, оголивши таким чином свій статевий орган, після чого торкався його руками, здійснюючи акт онанізму в присутності дитини, чим задовольняв в такий спосіб свої статеві потреби та статеву пристрасть, тобто вчиняв розпусні дії щодо малолітньої особи.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду та постановити рішення, яким закрити дане кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказує, що докази покладені в основу обвинувального вироку не підтверджують його причетність до вчинення інкримінованого йому злочину. Також, суд першої інстанції належним чином не врахував дані про його особу, зокрема, він характеризується позитивно за місцем роботи та проживання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями неповнолітньої потерпілої, законного представника неповнолітньої потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачений повністю заперечив факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Позиція обвинуваченого зводилась до того, що він проводив час поряд з потерпілою і жодних протиправних дій щодо неї не вчиняв.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його винуватості за ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Зокрема, судом допитано потерпілу ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також законного представника потерпілої ОСОБА_14 .

Разом з тим, підстав не довіряти показанням потерпілої, законного представника потерпілої та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої, законного представника потерпілої та свідків.

Показання потерпілої, законного представника потерпілої та свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що наведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої, законного представника потерпілої та свідків повністю узгоджуються, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань останніх, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідків підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію обвинуваченого щодо його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності його вини є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж призначив йому суд першої інстанції, колегією суддів апеляційної інстанції - не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, у стадії перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку - не виявлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя