Номер провадження: 11-сс/813/338/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001366 від 06.10.2023 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, українця, який має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Слідчим відділом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001366 від 06.10.2023 року за ч.3 ст.332 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин викладених в клопотанні про застосування запобіжного заходу.

30.01.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

30.01.2024 року слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 2999990 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 23.02.2024 року. Одночасно визначено розмір застави у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість, пред`явленої ОСОБА_7 підозри за фактом можливого вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також наявність ризиків. Водночас слідчий суддя частково погодився з розміром застави, яку просив визначити слідчий.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 не має намірів переховуватись, оскільки сам з`являвся до слідчого для допиту у якості свідка 30.12.2023 року, 02.01.2024 року, не затримувався, після цього 30.01.2024 року йому було вручене повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу, він самостійно з`явився до суду першої інстанції. Захисник вважає, що ризик впливу на свідків відсутній, оскільки вони вже допитані, а речові докази вилучені. Звертає увагу, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Одесі, на утриманні неповнолітню дитину, яку виховує без матері, позитивно характеризується за місцем реєстрації, неофіційно працює масажистом, що свідчить про міцність соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_7 має намір надавати правдиві покази та сприяти органу досудового розслідування.

Захисник вважає, що ухвала слідчого судді не мотивована в частині рішення щодо застосування застави в такому великому розмірі, оскільки не зазначено, чому застава в межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, буде не здатною забезпечити виконання ОСОБА_7 обов`язків, покладених слідчим суддею.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів; знищити речі та документи, які мають значення доказів у кримінальному провадженні.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в повній мірі досліджено питання наявності обґрунтованої підозри, а матеріали провадження містять достатньо доказів, що б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозра, пред`явлена ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України є обґрунтованою.

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в достатній мірі досліджене питання щодо існування наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність можливого ризику переховування не лише зважаючи на тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному, а й з огляду на те, що останній може вдатись до спроб перетину кордону, оскільки за твердженням прокурора та з матеріалів провадження, вбачається, що ОСОБА_7 обізнаний про можливі варіанти перетину державного кордону України.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано зроблені висновки щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, оскільки свідки ще не допитані судом, який може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, отриманих безпосередньо під розгляду справи по суті, або у разі допиту таких осіб в порядку ст.225 КПК.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності ризику знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже у кримінальному провадженні тривають слідчі (розшукові) дії щодо встановлення кола можливих співучасників вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_7 має наміри щодо співпраці з органом досудового розслідування, що на думку захисника нівелює ризики, на які посилається прокурор, апеляційний суд оцінює критично, оскільки прокурором повідомлено, що підозрюваний на даний час не співпрацює з органом досудового розслідування.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки це, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання існуючих ризиків.

Колегія суддів приймає до уваги доводи захисника про те, що підозрюваний має на утриманні неповнолітню доньку, яку виховує самостійно, немає судимостей, позитивно характеризується за місцем реєстрації, проте наголошує на тому, що вказані обставини, хоча й характеризують особу підозрюваного з позитивної сторони, не зменшують встановлені вище ризики та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.

Стосовно доводів захисника щодо непомірного розміру застави колегія суддів зазначає наступне.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до приписів п.2 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину може бути застосованорозмір застави застава вищій, ніж у зазначених межах, у виключних випадках.

Вказані положення кримінального процесуального закону свідчать про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також оцінити доведеність обставин, які свідчать про існування виключного випадку.

В даній справі слідчий суддя зазначених вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує зазначену вище п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який пов`язаний з організацією незаконного переправлення осіб через Державний кордон України, вчиненого в умовах воєнного стану, який пов`язаний із посяганням на недоторканність державного кордону, в даному випадку в умовах воєнного стану, що впливає на обороноздатність держави України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також активну роль у вчиненні злочину та розмір ймовірної неправомірної вигоди.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Водночас за певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину (Mangouras v. Spain (Мангурас проти Іспанії) [ВП], §§ 81 та 92).

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги та вважає слушними твердження сторони захисту про те, що вищезгадане рішення ЄСПЛ не є абсолютно релевантним в даному кримінальному провадженні з огляду на те, що обставини справи в даному випадку суттєво відрізняються, проте в зазначеному рішенні закріплені загальні засади, якими, поряд з нормами чинного кримінального процесуального законодавства, в силу вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», повинен керуватись слідчий суддя при визначенні конкретного розміру застави в якості запобіжного заходу, які, на думку колегії суддів, підлягають застосуванню й в даному випадку стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому він обґрунтовано підозрюється.

Слідчий суддя обґрунтовано зазначив у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, що застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму не здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, однак застава у розмірі 2999990 гривень, яку просив застосувати слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, не є обґрунтованою в повній мірі, з цим погоджується апеляційний суд.

Проте, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , вчинення такого злочину за попередньою змовою групою осіб, з огляду на долучені до клопотання письмові докази, які вказують на сформовану послідовність та налагодженість дій, пов`язаних з виготовленням підробних документів, використанням недійсних печаток підприємств, які нібито відправляють у відрядження співробітників за межі території України під час дії воєнного стану, які насправді на такому підприємстві не працюють. Зазначені обставини можуть вказувати на отримання значних сум коштів від злочинної діяльності, та підлягають встановленню під час досудового розслідування, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для зменшення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави, є достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001366 від 06.10.2023 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4