Справа №635/2583/24
Провадження №1-кп/635/686/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області,

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_6

обвинувачених (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобігання спробам можливості переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадження, та вчинення нових кримінальних правопорушень, та неможливість запобігти зазначеним ризикам у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що обвинуваченим інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, з метою уникнення від кримінальної відповідальностівони можуть переховуватись від суду. Зважаючи на те, що обвинуваченим відкриті показання свідків, з зазначенням їх особистих даних, місця проживання та контактних телефонів, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на свободі, вони можуть здійснювати незаконний вплив на них з метою зміни останніми своїх свідчень.Крім того, враховуючи дані про особу обвинувачених, які ніде не працюють, не мають стабільного законного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків, є ранішесудимими, свідчить про наявність ризику вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, вважав клопотання прокурора необґрунтованим та надуманим, заявлені ризики безпідставними і не підтвердженими жодними доказами. Зазначив, що він знайомий з потерпілим та свідками, і враховуючи, що затриманий він був не одразу ніякого впливу на них не здійснював. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 підтримала позицію свого підзахисного, зазначила, що до клопотання прокурора не долученого доказів, що обвинувачений буде здійснювати дії щодо переховування від суду та впливу на потерпілого і свідків. Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу стеження та покладенням на обвинуваченого обов`язків не спілкуватись із потерпілим та свідками, а також з`являтись до суду може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні також заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та непідтвердженість доказами.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію свого підзахисного, вважала, що в задоволення клопотання прокурора слід відмовити, і обрати відносно ОСОБА_5 інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначила, що прокурором до клопотання не додано доказів на підтвердження, що обвинувачений буде ухилятись від суду і впливати на свідків та потерпілого. Вказала на те, що у обвинуваченого є матір, яка турбується про нього та просить обрати йому домашній арешт.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів до 18 березня 2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2024 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів до 18 березня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 18 березня 2024 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слідчим суддею було наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинувачених переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинувачених.

ОСОБА_8 є громадянином України, не одружений, не працевлаштований, проживає не за місцем реєстрації, раніше неодноразово судимий, має не погашену у встановленому законом порядку судимість.

ОСОБА_5 є громадянином України, не одружений, не працевлаштований, проживає за місцем реєстрації, раніше судимий, має не погашену у встановленому законом порядку судимість.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану. Відповідно до ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до особливо тяжких злочинів проти власності, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_3 переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу є об`єктивні підстави вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення у разі визнання його винуватим, обвинувачений перебуваючи на свободі, при цьому не маючи беззаперечних стримуючих факторів, може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.

Також суд погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого засідання, потерпілий та свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, а обвинувачений обізнаний про місце їх проживання. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, офіційно не працює та не має законних джерел доходів, та приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про його схильність до вчинення правопорушень і наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу є об`єктивні підстави вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення уразу визнання його винуватим, обвинувачений перебуваючи на свободі, при цьому не маючи беззаперечних стримуючих факторів, може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.

Також суд погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого засідання, потерпілий та свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, а обвинувачений обізнаний про місце їх проживання. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності,офіційно не працює та не має законних джерел доходів, та приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про його схильність до вчинення правопорушень і наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.,

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання осіб під вартою. Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на наявність у обвинуваченого матері, яка піклується про нього, - не може бути взято до уваги, оскільки сама по собі ця обставина не спростовує та не мінімізує наявних ризиків.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності ризиків, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Оцінивши в сукупності наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що можуть виключати наявність зазначених ризиків, а тому не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Ураховуючи наведене, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що з моменту взяття обвинувачених під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, суд, перевіривши обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених, пов`язаного з обмеженням їх прав на свободу та особисту недоторканість, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру заставивідповідає меті його застосування, є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені статтею 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 182, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 10 травня 2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 березня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1