Справа № 734/1520/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/299/24
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 20 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002978, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Салтикова Дівиця, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого Куликівським районним судом Чернігівської області:

- 11 березня 2013 року за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт строком 200 годин;

- 29 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 17 місяців позбавлення волі;

- 18 березня 2014 року вироком за п. 12 ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України до 14 років позбавлення волі. 04 червня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області вирок залишений без змін. 23 травня 2015 року ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України вирок відмінений та призначено новий судовий розгляд. 28 грудня 2015 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. 11 квітня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області вирок відмінений та призначено новий судовий розгляд. 06 лютого 2018 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 1 ст. 115, ч. 5 ст. 72 КК України до 8 років позбавлення волі;

- 27 листопада 2020 року вироком за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 6 місяців арешту;

- 11 січня 2023 року за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 30 вересня 2022 року за ч.1 ст. 126 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, призначених за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року та за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року, остаточно призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року, а саме з 16 вересня 2022 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження щодо нього закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при оцінці доказів судом першої інстанції не врахована суперечливість показань потерпілого та свідків обвинувачення між собою та їх невідповідність дослідженим в судовому засіданні доказам, зокрема, не було враховано його показання, що з метою позичити грошові кошти він попросив сина ОСОБА_10 зайняти йому грошових коштів і останній, добровільно віддав 20 грн. та побіг, зауважував, що жодних насильницьких дій по відношенню до малолітнього потерпілого він не вчиняв, а згодом підійшов ОСОБА_11 з вимогою віддати вказані кошти. Вказує, коли він перебував вдома його побили люди у форменному одязі за присутності ОСОБА_10 та відвезли в поліцію;

- прокурор в поданій апеляційній скарзі просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність та зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 перебування його під вартою з 5 січня 2022 року по 5 березня 2022 року. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року, зокрема постановлено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_8 з 16 вересня 2022 року та зараховано в строк відбування покарання останньому перебування його під вартою з 5 січня 2022 року по 5 березня 2022 року, однак при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції не було зараховано вказаний строк в строк відбування покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 червня 2022 року, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що згідно указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан та в подальшому указом Президента від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року на 90 діб, перебуваючи біля парку, що поряд з буд. АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з метою подолання опору останнього обхватив правою рукою його шию, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого стискаючи руку та погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насильства у вигляді стиснення шиї, відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 20 грн. 00 коп., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав повністю та пояснив, що йому для поїздки до банкомату потрібні були грошові кошти, він побачив в парку сина ОСОБА_10 та попросив в нього гроші, на що той відповів, що може дати тільки п`ять гривень. Коли останній діставав з сумочки гроші, то в нього випало двадцять гривень, він їх попросив йому віддати і потерпілий погодився, віддав двадцять гривень і кудись побіг;

- малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , згідно показань якого, коли він з компанією сиділи на гойдалках, до нього підійшов ОСОБА_8 , наказав йому встати і відвів його за дерево, де тримаючи спитав чи є в нього три гривні, на він відповів, що не має. Потім він дав ОСОБА_8 три гривні копійками, але останній побачив, що в нього є ще 20 гривень, тоді обвинувачений сказав, що давай 20 гривень, а він поверне три гривні. Він вирвався від ОСОБА_8 , зробив одне коло навколо альтанки, на другому крузі спіткнувся і впав, а ОСОБА_8 його наздогнав і знову відвів за те саме дерево і повторив, щоб він йому віддав 20 грн., що він і зробив. Коли обвинувачений забирав кошти, то тримав його, а в подальшому почав сильніше прижимати шию рукою;

- законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 який пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що до нього прибігли діти злякані, в сльозах, зокрема Назар, і сказалт, що ОСОБА_8 забрав в нього кошти і душив;

- малолітнього свідка ОСОБА_13 , згідно пояснень якого, коли вони компанією сиділи, в тому числі і ОСОБА_12 , до них підійшов ОСОБА_8 і почав з ним говорити, потім взяв Назара, а їм сказав дивитись в іншу сторону. ОСОБА_8 щось говорив з Назаром, мабуть просив гроші, і в процесі цього придушував потерпілого рукою, той почав тікати, але впав. Обвинувачений підняв його і знову повів його за дерево. Потім він відпустив останнього і пішов. Всі були злякані, Назар плакав.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 20 червня 2022 року та фото таблиці до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку парку, що розташований в центрі с. Дроздівка;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2022 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу під № 2, яка заволоділа його коштами у розмірі 20 гривень;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 20 червня 2022 року та відеозапису до нього, в ході якого було проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2022 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнає особу під № 2, яка заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнає особу під № 2, яка спілкувалася з ОСОБА_16 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнає особу під № 2, який чіплявся до ОСОБА_15 .

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Позиція сторони захисту, що ОСОБА_8 не застосовував насильства щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_12 і останній добровільно йому позичив грошові кошти, які були йому необхідні щоб доїхати до військової частини в м. Київ, колегія судів вважає необґрунтованою з огляду на наступне.

Слід враховувати, що потерпілий ОСОБА_12 прямо вказував про застосування щодо нього ОСОБА_8 насильства при заволодінні грошовими коштами, а саме, що останній прижимав його за шию рукою коли він відмовлявся віддати гроші.

Факт застосування насильства щодо ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_13 , який вказував, що коли ОСОБА_8 просив гроші у потерпілого, то придушував ОСОБА_12 рукою і після цього останній плакав.

Наведені показання свідків в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадження прямо підтверджують факт застосування ОСОБА_8 насильства при заволодінні грошовими коштами.

При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений стверджував, що грошові кошти йому були необхідні щоб їхати до військової частини в м. Києві, однак такі пояснення спростовуються фактом затримання ОСОБА_8 наступного дня за місцем його проживання, що вказує про недостовірність показань обвинуваченого і дає підстави вважати, що вони направленні на спробу уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне.

Щодо доводів сторони захисту про застосування насильства щодо ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає, що такі були предметом неодноразової перевірки, і в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_8 та проведеного з даного приводу службового розслідування було, зокрема, встановлено, що зібрані докази вказують на отримання останнім тілесних ушкоджень з власної необережності за умов того, що могли утворитися під час вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 КК України, за що він і був затриманий.

Вказані рішення органів досудового розслідування на час судового провадження являються чинними та не були оскаржені ОСОБА_8 чи його захисником, що може свідчити про згоду з викладеними висновками.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують покарання і обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, вирок суду першої інстанції також підлягає зміні в частині зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Оскаржуваним вироком було призначено остаточне покарання ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, призначених за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року та за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року.

Однак при ухваленні рішення про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень судом першої інстанції не було враховано, що вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року, зокрема, постановлено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_8 з 16 вересня 2022 року та зараховано в строк відбування покарання останньому перебування його під вартою з 5 січня 2022 року по 5 березня 2022 року, однак, при ухваленні Козелецьким районним судом Чернігівської області від 29 грудня 2023 року вироку в часині зарахування терміну попереднього ув`язнення, не було зараховано вказаний строк в строк відбування покарання остаточного покарання, в зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурору задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині зарахування терміну попереднього ув`язнення.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання перебування його під вартою з 5 січня 2022 року по 5 березня 2022 року.

В решті цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4