Номер провадження: 11-сс/813/514/24
Справа № 496/7776/23 1-кс/496/809/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 06.03.2024 про арешт майна у к/п №0000856 від 09.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000856 від 09.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та було накладено арешт на грошові кошти у сумі 2300 доларів США, банкнотами у кількості 23 банкнот із номіналом 100 доларів США із серіями та номерами згідно наданого до клопотання копії протоколу обшуку від 09.11.2023 року; грошові кошти у розмірі 56400 грн., банкнотами у кількості 9 банкнот із номіналом 1000 грн., 82 банкноти із номіналом 500 грн., 23 банкнот із номіналом 200 грн. із серіями та номерами згідно наданого до клопотання копії протоколу обшуку від 09.11.2023; мобільний телефон «IPhone» у корпусі сірого кольору у заблокованому стані; мобільний телефон «SIGMA NOMI» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ; детектор (пристрій) «HERO 009» для виявлення пристроїв стеження; спортивну куртку синього кольору, джинсові штани синього кольору, пару кросівок чорного кольору, пару кросівок сірого кольору, зубну щітку, бритву (станок для гоління), електричну бритву для гоління, які було виявлено та вилучено 09.11.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , із встановлення заборони відчуження, користування та розпорядження.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказував на те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, метою накладення арешту є його збереження, окрім того зазначене майно підлягає експертному дослідженню.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник власників майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а викладені в ній обставини не відповідають дійсності з огляду на такі обставини:

- висновки слідчого судді щодо того, що вилучене майно є речовим доказом у вказаному к/п та має бути досліджене експертом під час досудового розслідування не підтверджується жодним чином, оскільки з моменту вилучення майна минуло 4 місяці, а стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження того, що у зазначеному провадженні проведенні будь-які слідчі дії та не надано доказів призначення експертизи та повідомлення будь-кому про підозру за внесеною до ЄРДР кваліфікацією;

- слідчим суддею залишено без уваги посилання сторони захисту відносно того, що ухвалами слідчого судді ОСОБА_9 у вказаному провадженні були залишені без задоволення аналогічні клопотання про накладення арешту та майно було повернуто власникам;

- посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_10 , який під час обшуку так і в подальшому відмовився добровільно надати біологічні зразки до проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, як на підставу накладення арешту, не відповідає дійсності. ОСОБА_10 не відмовляється від дачі показань, але на момент пропозиції (під час проведення обшуку) він відмовився, оскільки була комендантська години. В подальшому, ОСОБА_10 не було викликано до слідчого у встановленому законом порядку для проведення слідчої дії;

- поза увагою слідчого судді залишилося те, що гроші вилучені під час обшуку у розмірі 2300 доларів США та 56400 грн. належать ОСОБА_11 , яка відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців є ФОП та зазначені грошові кошти вона накопичила у результаті заняття підприємницькою діяльністю;

- арештоване майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже майно, як і його власники не мають відношення до вказаного кримінального правопорушення;

- застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження всупереч рішенням ЄСПЛ становить особистий та надмірний тягар для власників майна там не є пропорційним між завданнями провадження та правом на мирне володіння майном;

Посилаючись на викладені обставини, представник власників майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 06.03.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання у повному обсязі.

У судовому засіданні представник власників майна ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, 09.11.2023 до ЧЧ ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. надійшла заява від ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється ФОП, в якій просив прийняти міри до невідомих осіб, які в період часу з 08 год. 08.11.2023 по 7 год. 25 хв. 09.11.2023, шляхом механічного пошкодження стіни, проникли до торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_2 , перший ряд, павільйон №8, 9, звідки таємно, умисно, викрали сейф, з грошовими коштами, точна сума яких на даний час встановлюється.

Під час виконання доручень слідчого у вказаному провадженні, оперативним підрозділом встановлено, що до вчинення злочину можливо причетний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , водночас квартира за вказаною адресою, на праві власності належить останній.

Завданням застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий визначив запобігання приховуванню, знищенню, перетворенню та відчуженню майна.

Метою накладення арешту слідчий визначив необхідність встановлення обставин кримінального правопорушення, попередження настання невідворотних наслідків та проведення необхідних експертиз.

Натомість, на підставі аналізу матеріалів провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Дійсно, приписами до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника власників майна відносно того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не мають жодного процесуального статусу у вказаному к/п, та із матеріалів провадження не вбачається відомостей, які би свідчили про те, що їх відношення до вказаного провадження будь-яким чином підтверджується.

Окрім того, у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що про підозру у вказаному провадженні жодній особі не повідомлено.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до змісту клопотання слідчого, точна сума грошових коштів яка була імовірно викрадена у торговому павільйоні не встановлена, водночас відповідно до пояснень прокурора ОСОБА_6 складає приблизно 60 тис. долаів США.

У той же час, сума коштів, яка була вилучена у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складає 56400 грн. та 2300 доларів США, що взагалі не відповідає сумі викрадених коштів.

У цьому контексті колегія суддів також враховує, що ОСОБА_13 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповідними матеріалами, які були надані її представником.

Окрім того, метою арешту майна, серед іншого було визначено необхідність проведення експертиз, натомість у судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 повідомила, що експертизи по вилученому майну призначені, та проведення їх триває, однак не надана апеляційному будь-яких тому підтверджень. Водночас, з часу вилучення майна подружжю Топал минуло більше 4 місяців, що свідчить про порушення органом досудового розслідування розумних строків позбавлення їх права володіти та користуватися власним майном та грошовими коштами.

Разом з тим, виходячи з аналізу фабули кримінального правопорушення, не є зрозумілим у чому полягає необхідність накладення арешту на спортивний одяг, зубну щітку, бритву (станок для гоління) та електричну бритву для гоління.

З огляду на викладені обставини, наявність постанови про визнання майна речовим доказом не може слугувати безумовною підставою для накладення арешту на майно та для висновку про їх відповідність критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту на майно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді від 06.03.2024 скасуванню.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власників майна ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 06.03.2024 про арешт майна, яке було виявлено та вилучено 09.11.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого зазначений у мотивувальній частині ухвали у к/п №0000856 від ЄРДР 09.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було вилучене 09.11.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у к/п №0000856 від ЄРДР 09.11.2023.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4