Справа № 304/2792/23 Провадження № 1-кп/304/128/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000269 від 06 жовтня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Н.Матрьонка Добринського району Ліпецької області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, працевлаштованого неофіційно, одруженого, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи придатним для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, що у свою чергу встановлено на підставі довідки військово-лікарської комісії № 6/3151 від 25 вересня 2023 року, та обізнаним про обов`язкову явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з отриманим 26 вересня 2023 року мобілізаційним розпорядженням, протягом доби умисно, без поважних причин не з`явився для відправки для проходження військової служби під час загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 69-2022 від 24 лютого 2022 року, та категорично відмовився від проходження військової служби під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, за що кримінальна відповідальність передбачена ст. 336 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що тоді не мав можливості вступити на військову службу через сімейні обставини донька хворіла, тесть був майже лежачим та не міг самостійно обслуговувати себе. Наразі він готовий нести службу у ЗСУ, про що подав відповідну заяву до ТЦК. Просить суворо його не карати та врахувати обставини, що склалися у його житті як пом`якшуючі провину.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні також просив суд врахувати особисті характеристики обвинуваченого, наведені ним труднощі та перепони до служби у збройних силах, які існували на час його призову.

Прокурор у судовому засіданні вказав на обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а відтак вважав достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з подальшим його звільненням від відбування покарання з випробовуванням.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_4 за місцем постійного проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності адміністративною комісією не притягався; на диспансерному обліку у лікарів нарколога і психіатра КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та наявність на утриманні на час вчинення кримінального правопорушення хворої дитини та непрацездатного дорослого члена родини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд не знаходить.

При ухваленні вироку суд враховує позицію Верховного Суду, викладену ним у постанові від 19 березня 2024 року у справі № 676/4559/22, в якій Суд зокрема визначив, що об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а ЗСУ, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети уникнути самого призову за мобілізацією.

Відтак призначаючи покарання суд враховує складну життєву ситуацію обвинуваченого, що склалася на момент вчинення даного кримінального правопорушення та була пов`язана з хворобою найрідніших людей неповнолітньої на той час доньки ОСОБА_6 , 2005 року народження, та непрацездатного тестя ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у свою чергу дає суду підстави зробити висновок про те, що хоча вчинки ОСОБА_4 щодо відмови від проходження військової служби під час мобілізації й були протиправними, обвинувачений дійсно висловив намір та бажання не бути мобілізованим, однак такі його дії були спричинені викладеними вище сімейними обставинами. Наразі ж ОСОБА_4 висловив у судовому засіданні активну громадянську позицію з приводу служби у ЗСУ та подав до ТЦК заяву з приводу готовності бути зарахованим до складу ЗСУ.

Призначаючи покарання суд також враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотиви вчиненого ОСОБА_4 діяння, беручи до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, згідно з якою орган пробації визначив середній рівень ймовірності вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та вважає, що виконання покарання без ізоляції від суспільства можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, а також позицію сторони обвинувачення, приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, клопотання про його обрання суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Питання речових доказів вирішуватиметься у порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме відеозапис, який міститься на оптичному диску сірого кольору, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а також копії повістки, паспорту, довідки, мобілізаційного розпорядження, акту про відмову, ознайомлення, заяви про відмову від проходження військової служби під час мобілізації, що знаходяться при матеріалах кримінального провадження № 0000269 у органу досудового розслідування при них зберігати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1