ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/311/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.6 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року колегія судців судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_3 ,

- суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- за участі секретаря ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- засудженого ОСОБА_8 ,

- прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та засудженого ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 19.06.2015 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за п.6 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі.

В строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27.06.2008 року по 30.06.2008 року та з 21.07.2008 року по 18.02.2016 року.

Встановлено вважати відбутим призначене ОСОБА_8 покарання.

Як установив суд, ОСОБА_8 мешкав в двокімнатній комунальній квартирі АДРЕСА_2 з дружиною ОСОБА_11 та тещою ОСОБА_12 , в серпні 2007 року померла сестра ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_3 , в якому мешкав цивільний чоловік померлої ОСОБА_13 , - громадянин ОСОБА_14 , 1938 року народження. Між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з приводу спадщини померлої - частини приватного будинку по АДРЕСА_3 виник цивільно - правовий спір, який вирішувався Фрунзенським районним судом м.Харкова. Будучи заінтересованим в покращенні житлових умов, вирішення спору на користь своєї тещі ОСОБА_12 , ОСОБА_8 почав їй у цьому сприяти, для чого уклав договір з адвокатом про представництво інтересів ОСОБА_12 в суді та сплатив його послуги, також ОСОБА_8 відвідував судові засідання та був обізнаний про хід та обставини вирішення спору, при цьому на його думку, в ході розгляду цивільної справи, позивач ОСОБА_14 повідомляв суду неправдиві свідчення і вів себе недобросовісно, чинив неправомірний вплив на свідків. Маючи намір домогтися вирішення спору на користь ОСОБА_12 , а також з метою залякати ОСОБА_14 , 21 квітня 2008 рок, орієнтовно о третій годині, проник на територію домоволодіння ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , де став стукати у вхідні двері, намагаючись проникнути в домоволодіння, однак, оскільки ОСОБА_14 став кликати на допомогу і викликав міліцію, ОСОБА_8 втік з місця події.

27 червня 2008 року, о третій годині, діючи з тих самих мотивів - домогтися вирішення спору на користь ОСОБА_12 і отримати можливість покращити свої житлові умови, тобто з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проник у двір домоволодіння по АДРЕСА_3 , з метою умисного вбивства ОСОБА_14 , реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 підібраною у дворі сапою, розбив скло веранди будинку і потрапив в середину, де зустрів ОСОБА_14 , який прокинувся від шуму. З метою умисного протиправного спричинення смерті ОСОБА_14 , принесеним з собою ножом, ОСОБА_8 наніс йому удар в область живота, а коли потерпілий, бажаючи втекти, направився до вхідних дверей, наздогнав його, і став наносити чисельні удари ножом в грудну клітину підпахвову і підключичну області, в область кінцівок, а також дві глибокі рани поверхні правої бокової поверхні шиї. Зазначеними діями ОСОБА_8 , направленими на позбавлення життя ОСОБА_14 , потерпілому були причинені не менше 21го тілесних пошкоджень, серед яких: - грудної клітини - колото різана рана правої підключичної області, проникаюча в плевральну область з пошкодженням верхньої долі правої легені, колото - різана рана грудної клітини в підпахвову область з пошкодженням (роздробленням) 7-го ребра, проникаюча в плевральну область з пораненням нижньої долі лівої легені, численні непроникаючі колото - різані рани спини з різними напрямками длинника і формою ран, проникаючі колото - різані рани лівої частини грудної клітини в нижньому куті лопатки з пошкодженням легені; - живота - колото -різана рана передньої черевної стінки ліворуч, проникаюча в черевну порожнину з пораненням сальника і внутрішньочеревним крововиливом; - кінцівок - колото-різані рани зовнішньої поверхні правого плечового суглобу, лівого плеча, вертикальна подряпина внутрішньої поверхні лівого передпліччя; - шиї глибокі паралельно розташовані рани правої бокової поверхні шиї з пошкодженням м`язів, судин шиї, глотки, кореня язика. По ступеню тяжкості різані рани шиї з пошкодженням крупних сосудів, гортані та глотки, а також всі проникаючі поранення грудної клітини і черевної порожнини є тяжкими тілесними пошкодженнями небезпечними для життя в момент завдання. Внаслідок завдання колото-різаних і різаних ран у потерпілого мала місце значна зовнішня і внутрішня кровотеча, що призвело до розвитку гострої крововтрати (геморрагічний шок), що стало причиною смерті ОСОБА_14 , яка настала через 1-3 хвилини після завдання зазначених тілесних ушкоджень. Цими своїми діями ОСОБА_8 реалізував свій умисел на протиправне спричинення смерті іншій людині і скоїв умисне вбивство ОСОБА_14 з корисливих мотивів, після чого з місця злочину зник.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від покарання, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України на підставі п.5 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України. В обґрунтування заявлених вимог указав, що відповідно до п.5 ч.1 ст.49 КК України строки притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності сплинули 27.06.2023, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. Однак, враховуючи, що ОСОБА_8 провину у вчиненні ним злочину не визнає є доцільним застосування вимог ч.5 ст.74 КК України, відповідно до якої особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень та змін, засуджений ОСОБА_8 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Зазначив, що:

-кримінальне провадження розглянуто незаконним складом суду, оскільки судді ОСОБА_1 та ОСОБА_15 вже приймали участь у цій справі під час досудового розслідування, а саме відмовляли йому у перегляді постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2012 року за нововиявленими обставинами;

-суд першої інстанції не розглянув його скарги на жорстоке поводження під час досудового розслідування, через що він вимушений був обмовити себе, а матеріали розслідування у справі, де засуджений був визнаний потерпілим, не досліджувалися судом.

-численні докази були отриманні з порушенням вимог кримінального процесуального закону;

-свідок ОСОБА_16 не бачив тіло потерпілого під час огляду місця події, що може свідчити про те, що огляд було проведено раніше без понятих;

-висновки судово-медичних експертиз мають істотні суперечності щодо часу смерті потерпілого, а допит експертів не усунив вказані протиріччя. Указав, що висновком комісійної судово-медичної експертизи №95-КЄ/2010 встановлена давність настання смерті 12-24 години до огляду трупа на місці події, тобто з 18 год. 26.06.208 по 06 год. 27 червня 2008, однак в матеріалах кримінального провадження є докази, які підтверджують його перебування в іншому місці ввечері 26.06.2008 року, а саме квитки в кінотеатр на сеанс о 21 год. та касовий чек з супермаркету о 23-40;

-експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила, що висновок №1080-с від 07.08.2008 вона не підписувала, а тому цей висновок є недопустимим доказом;

-експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні не зміг показати елементи ран на шиї потерпілого, внаслідок яких настала смерть та не визначився з напрямком руху знаряддя нанесення травм шиї;

-протокол огляду місяця події проводився фактично за відсутності понятої ОСОБА_19 , оскільки вона не проходила до будинку, а понятий ОСОБА_20 не був допитаний;

-під час його особистого обшуку в ході якого були вилучені його речі, поняті участі не приймали та не були допитані в ході судового розгляду;

-огляд місця події від 28.06.2008, в ході якого було оглянуто квартиру ОСОБА_12 , проводився слідчим, який не входив до складу слідчо-оперативної групи, а ОСОБА_12 надала згоду на проведення огляду під тиском, що підтверджується її заявою до прокуратури. Зауважив, що працівники міліції під час проведення огляду забрали ОСОБА_12 , її доньку та його до міліції, а огляд фактично проводили самостійно, що підтверджується показаннями ОСОБА_12 .. Крім того, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтвердили, що співробітники міліції огляд проводили двічі, а також забирали ОСОБА_12 до районного відділу міліції;

-дактилокарта потерпілого була складена 28.06.2008, однак відповідно до постанови про призначення експертизи, експерту 27.06.2008 вже була надана дактилокарта потерпілого, тобто висновок судово-криміналістичної експертизи від №152 від 27.06.2008 був складений за відсутності дактилокарт. Зазначив, що всі висновки судово-криміналістичних карт були передані експертам слідчим безпосередньо в руки та не містять даних про відповідну їх реєстрацію. Наголосив, що відбитки пальців рук потерпілого були отриманні слідчим, який не входив до складу слідчо-оперативної групи;

-упаковка, в яку була упакована сапка, вилучена з місця події, була пошкоджена до початку проведення експертизи, оскільки відсутнє фото її в неушкодженому вигляді, що на думку засудженого свідчить про її перепаковування;.

-у висновку експерта-криміналіста №154 від 02.07.2008 не відображено де саме знаходився відбиток, який можливо ототожнити з відбитками засудженого;

-у висновку експерта №161 від 11.07.2008 не зазначено ділянку руки ОСОБА_8 на якій виявлено відбиток, схожий з візерунком виявленого на місці події;

-постанова про призначення експертизи від 27.06.2008 не була офіційно оформлена, оскільки 27,28,29,30 червня 2008 року були святковими та вихідними днями. До того ж, звернення слідчого Гайворонського про направлення п`яти відрізків липкої стрічки, вилучених в ході огляду місця події, фактично не могла бути виконана, оскільки неможливо направити одні й ті ж самі предмети до різних установ одночасно, тим більше у вихідний день;

-02.07.2008 після ініціювання прокурором району порушення кримінальної справи щодо працівників Фрунзенського районного відділу міліції та передачу матеріалів кримінальної справи до Слідчого управління ГУМВС України в Харківській області, слідчий Гайворонський провів процесуальні і слідчі дії та виніс процесуальні рішення, а саме: провів огляд вилучених речей; виніс постанову про призначення судово-криміналістичної експертизи щодо виявлення та ідентифікації слідів рук; виніс постанову про призначенні судово-імунологічної експертизи. Таким чином, на думку засудженого, зазначені процесуальні дії та рішення були прийняті слідчим в період коли він вже не мав повноважень;

Просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) за відсутністю в діянні складу злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, засудженого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та засудженого підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.334 КПК України (в редакції 1960 року), у мотивувальній частині обвинувального вироку, серед іншого, повинні бути зазначені докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальній справі, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України (в редакції 1960 року), а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Вказівка про необхідність виконання судами положень вищевказаної норми процесуального закону міститься у роз`ясненнях, що містяться у п.п.8, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства та постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ та постанови вироку».

Цих вимог закону судом першої інстанції належним чином не виконано.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_8 був засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2012 року за п.6 ч.2 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2013 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2012 року залишено без змін.

02 лютого 2012 року засуджений ОСОБА_8 звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини (далі Суд), у якій зазначив, що під час провадження у справі щодо нього були порушені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція).

ЄСПЛ своїм рішенням у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 18 вересня 2015 року, констатував порушення матеріального й процесуального аспектів статті 3 Конвенції у зв`язку з жорстоким поводженням працівників міліції з ОСОБА_8 та відсутністю ефективного розслідування за скаргами на жорстоке поводження відповідно, а також пункту 1 і пункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з обмеженням прав заявника не свідчити проти себе та на правову допомогу під час первинних допитів у міліції.

У зв`язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, Верховний Суд України відповідно до положень ч.3 ст.455, п.4 ч.1 ст.445 КПК України своєю постановою від 21 грудня 2015 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2012 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2013 року щодо ОСОБА_8 скасував, а справу направив на новий розгляд до компетентного суду першої інстанції.

Верховний Суд України мотивував своє рішення тим, що обов`язок держави стосовно застосування додаткових заходів індивідуального характеру для відновлення попереднього юридичного стану ОСОБА_8 можливе шляхом скасування як рішення суду касаційної інстанції, так і вироку суду першої інстанції.

Крім того, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 18.09.2015 у справі «Ушаков та Ушакова проти України» за заявою №10705/12, яким констатовано порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо неправомірних дій, допущених під час затримання ОСОБА_8 співробітниками Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, розпочате кримінальне провадження №000928 від 02.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Як слідує із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, ураховуючи що з 2008 року кримінальна справа у відношенні ОСОБА_8 остаточно не розглянута, вважав за можливе прийняти рішення по даній кримінальній справі до закінчення розгляду кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, щодо співробітників Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

При цьому, оскільки кримінальне провадження за ч.2 ст.365 КК України щодо співробітників Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області не закінчене, тому суд першої інстанції визнав недопустимими, як докази, показання ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , надані ними в ході досудового слідства, зокрема і в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 30.06.2008 за участю ОСОБА_8 , в яких містяться відомості про час, місце, механізм та мотиви вчинення злочину.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що визнання вищевказаних доказів недопустимими не впливає на висновок суду про винуватість підсудного у вчиненому злочині та не впливає на оцінку судом інших доказів у справі, вирок ґрунтується лише на тих доказах, які безпосередньо перевірені в ході судового розгляду, визнані допустимими та достовірними.

Відповідно до приписів ст.399 КПК України (в редакції 1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Згідно ч.1 ст.370 КПК України (в редакції 1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Приписи ч.2 ст.374 КПК України (в редакції 1960 року) встановлюють обов`язок апеляційного суду скасувати вирок і повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку.

У порушення вищевказаних вимог кримінально-процесуального закону суд першої інстанції не виконав вказівок постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2015 року, ухваленої на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18 червня 2015 року щодо необхідності проведення ефективного розслідування заяв ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів слідства (жорстокого поводження) внаслідок яких він обмовив себе у цьому злочині.

При новому судовому розгляді наведені у заявах ОСОБА_8 обставини надання ним визнавальних показань внаслідок застосування до нього незаконних методів слідства (жорстокого поводження) залишились не з`ясованими, досудове розслідування по кримінальному провадженні за ч.2 ст.365 КК України щодо співробітників Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області не завершено, в результаті чого суд першої інстанції передчасно прийняв рішення про визнання наданих ОСОБА_8 в ході досудового слідства показань, зокрема і в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 30.06.2008 за участю ОСОБА_8 , недопустимими доказами, хоча це, виходячи із доктрини «плодів отруйного дерева», має істотне значення для справи.

Без наявності остаточного рішення у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України і з`ясування питання щодо правомірності (неправомірності) отримання на досудовому слідстві визнавальних показів ОСОБА_8 , суд першої інстанції передчасно прийняв рішення про визнання їх недопустимими.

При цьому, визнаючи недопустимими всі покази ОСОБА_8 на досудовому слідстві, суд першої інстанції залишив поза увагою, що фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_8 , спосіб проникнення у домоволодіння потерпілого, механізм застосування до потерпілого фізичного насильства за допомогою ножа, мотив злочину, які наведені в обвинувальному висновку, встановлені саме на підставі показань ОСОБА_8 .

Допущені судом першої інстанції вищевказані порушення кримінально-процесуального закону, згідно ч.1 ст.370 КПК України (в редакції 1960 року), є істотними, оскільки перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, що відповідно до вимог ч.2 ст.374 КПК України (1960 року) є підставою для скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, перевірити інші доводи апеляційної скарги підсудного і постановити рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 367 КПК України 1960 року, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, засудженого ОСОБА_24 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а справу направити на новий розгляд у той самий суд в іншому складі суддів.

Головуючий:

Судді: