Номер провадження: 11-кп/813/1227/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 на вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 23.01.2024 у к/п №0000586 від 14.08.2023 відносно:

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та їй призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75, п.п.1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю 1 рік із покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнана винуватою в тому, що в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», протягом 2023, діючи систематично, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з мотивів явної неповаги до існуючих норм життя, перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , провокувала конфлікти з потерпілими, в ході яких виражалась нецензурною лайкою відносно ОСОБА_10 , з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах та відносно спільних малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими вона проживає тривалий час в одному помешканні, застосовуючи відносного них словесні образи та погрози, принижуючи честь та гідність останніх.

В результаті систематичних протиправних дій, ОСОБА_9 протягом 2023 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_10 , з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах та відносно їх спільних малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14.08.2023 ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, спровокувала словесний конфлікт, в ході якого відносно ОСОБА_10 та спільних малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими вона проживає тривалий час в одному помешканні, виражалась нецензурними словами, у вигляді словесних образ і погроз, принижувала гідність останніх, що призвело до змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню ОСОБА_10 , як особистості і виникли внаслідок вчиненого відносно нього систематичного домашнього насильства, є психотравмувальними для малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя дітей.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_9 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що ч. 3 ст. 61 КК України передбачено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої та другої групи. Водночас судом не було враховано, що обвинувачена ОСОБА_9 має двох малолітніх дітей - ОСОБА_11 , 13.09.2011 та ОСОБА_12 02.11.2012, що свідчить про те, що покарання у виді обмеження волі їй не може бути призначено.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_14 просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, водночас обвинувачена не заперечувала проти її задоволення. Потерпілий ОСОБА_10 будучи повідомлений про час і місце апеляційного розгляду справи до суду не з`явився причини неявки не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку та правильність кваліфікації її дій за ст. 126-1 КК України ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання прокурора на допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та відомості про особу обвинуваченої.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої суд 1-ої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом встановлено не було.

Отже, ОСОБА_9 було призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_9 має двох малолітніх дітей ОСОБА_11 , 13.09.2011 та ОСОБА_12 02.11.2012.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та констатує, що судом 1-ої інстанції було допущене неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Відтак, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України апеляційний суд приходить до таких висновків.

У постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 15.08.2023 по справі №295/424/21 зазначено, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, за місцем проживання характеризується негативно, в силу ст. 89 КК України не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При цьому, апеляційний суд також враховує негативне відношення обвинуваченої до вчиненого.

Колегія суддів зауважує, що норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини та позицію прокурора, апеляційний суд приходить до висновку про те, що покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченої та відповідатиме принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Приписами п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України регламентовано, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Водночас, апеляційний суд не вбачає підстав додатково визнавати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, як того просить прокурор, скільки в апеляційній скарзі не оспорюється доведеність вини обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_14 підлягає частковому задоволенню, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині з мотивів наведених вище.

Беручи до уваги викладене вище, керуючисьст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської обл. від 23.01.2024,яким ОСОБА_9 визнана винуватоюу вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий виророк, яким призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного їй покарання із іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, із покладенням на неї наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3