КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 у справі №1-50/2011, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч.2 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч.2 ст. 376 КК України, ч.2 ст. 383 КК України, ст. 70 КК України на 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки та з конфіскацією майна- залишено без задоволення.

На вказану ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року та вирок Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 року стосовно нього у справі №1-50/2011.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що всупереч вимогам ч. 1, 4 ст. 466 КПК України, суд першої інстанції не дослідив у судовому засіданні, у передбаченому законом порядку, жоден доказ з тих, які були ним надані на підтвердження нововиявлених обставин у даній справі та докази щодо обставин, які встановлені у вироку Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 року стосовно нього; не дослідив у судовому засіданні матеріали кримінальної справи №1-50/2011, водночас послався на них в оскаржуваній ухвалі; не розглянув його численні клопотання щодо обсягу дослідження доказів, про допит свідків, про дослідження матеріалів кримінальної справи та витребування його особової справи з Державної кримінально-виконавчої служби, чим позбавив його права на ефективний захист порушених прав.

Також апелянт вказує, що звертаючись з проханням скасувати вирок Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011, він аргументував свою заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного вироку обставинами, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, і які з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, однак суд неправомірно послався на безпідставність та незаконність його посилань на п.1 ч.2 ст. 459 КПК України та проігнорував його заяву, подану 14.05.2020 року, в якій він уточнив мотиви своєї заяви про нововиявлені обставини.

На думку апелянта, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону полягає у тому, що суд помилково вважав його лише заявником у даному кримінальному провадженні та грубо порушив його права як засудженого, зокрема порушив вимоги ст.ст. 43, 345, ч.1 ст. 466 КПК України, оскільки не роз`яснив йому права засудженого, не вручив пам`ятку про права і обов`язки, чим позбавив його можливості ефективно захищати свої права; не розглянув по суті жодне його клопотання, як засудженого; незаконно відмовив йому у приєднанні до кримінальної справи №1-50/2011 його заяви про нововиявлені обставини у цій же справі та завів нову кримінальну справу №756/9617/19.

Крім того зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд жодним чином не проаналізував і не дав оцінки одному з ключових аргументів його заяви про нововиявлені обставини, а саме грубому порушенню співробітниками СБУ законодавства, допущеному під час проведення оперативно-розшукових заходів стосовно судді апеляційного суду ОСОБА_7 , і з цього приводу суд не досліджував жоден письмовий чи інший доказ.

Звертає також увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд жодним чином не дослідив і не спростував його посилання на те, що всі копії оригіналів особливо важливих документів у кримінальній справі №1-50/2011, які вказані у заяві про нововиявлені обставини, - є недопустимими доказами, оскільки всі вони були оформлені з порушенням чітких вимог Інструкцій з діловодства в органах прокуратури України, про що на час розгляду справи в суді першої інстанції у 2010-2011 сторона захисту не знала про існування таких відомчих документів, оскільки вони не були опубліковані та не знаходились у відкритому доступі, однак суд не проаналізував і не дав оцінки нововиявленим обставинам порушення презумпції його невинуватості найвищими посадовими особами України, серед яких були й ті, що брали безпосередню участь у кримінальній справі №1-50/2011 та виносили процесуальні рішення, а лише констатував факт подачі до суду доказів таких нововиявлених обставин без жодного дослідження, оцінки чи заперечення.

Вважає, що внаслідок приховування стороною обвинувачення доказів незаконності проведення стосовно нього ОРЗ; факту неналежного посвідчення доказів, якими була обгрунтована його вина у вчиненні злочинів; інформації про закриття кримінальної справи стосовно нього, порушеної за фактом знищення, викрадення та пошкодження документів та доказів у справі, було порушено його право на захист.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог ч.11 ст. 35 КПК України, розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснювався не тим складом суду, який ухвалив це судове рішення, а саме вирок Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 року стосовноОСОБА_7 , що відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому вказує, що внаслідок порушення вимог ст. 35 КПК України заяві ОСОБА_7 присвоєно інший унікальний номер, в той час як ця заява про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами повинна була розглядатись в межах справи №1-50/2011, що призвело до порушення вимог ст. 466 КПК України, оскільки суд, який здійснював перегляд вироку за нововиявленими обставинами, штучно позбавив себе можливості дослідити матеріали вказаної кримінальної справи, тобто суд розглянув заяву ОСОБА_7 без матеріалів кримінальної справи, не дослідивши жодного доказу у справі та не маючи можливості співставити доводи ОСОБА_7 з матеріалами кримінальної справи, незважаючи на те, що ОСОБА_7 оспорювались всі обставини, які були встановлені письмовими доказами, показаннями свідків та матеріалами оперативно-розшукової справи, а тому, згідно вимог ч.4 ст. 466 КПК України, суд зобов`язаний був дослідити матеріали кримінальної справи №1-50/2011.

Крім того, посилаючись на Постанову Касаційного кримінального суду від 15.04.2021 року у справі № 215/4129/13-к, вказує, що Верховний Суд зазначив, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, речових доказів, оголошення документів, тощо. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити, як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад, зокрема презумпції невинуватості, забезпечення права на захист, свободи у поданні сторонами своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, а оскільки під час розгляду даної справи ОСОБА_7 було заявлено ряд клопотань про дослідження доказів, проте суд ці клопотання не розглянув і докази не досліджував, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

У судове засідання 13.12.2023 року апелянти не з`явились, ОСОБА_7 подав клопотання про закінчення розгляду справи за його відсутності, просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2022 року та призначити новий розгляд його заяви у суді першої інстанції. Захисник ОСОБА_6 також до суду не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному, проте жодного підтверджуючого дану обставину документу до вказаного клопотання не долучила, а тому враховуючи, що у попередньому засіданні 12.07.2023 року ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 вже висловили свою позицію та надали пояснення по апеляційним скаргам, колегія суддів визнала за можливе закінчити розгляд апеляційного провадження за поданими апеляційними скаргами останніх без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 та його захисника на підтримку доводів апеляційних скарг; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження №1-о/756/2/22 ( справа № 756/9617/19) за заявою ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено матеріалами провадження, вироком Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 у справі №1-50/2011 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України та із застосуванням положень ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що перебувало у його власності.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2012 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2012 року вищезазначені вирок та ухвала апеляційного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 в частині його засудження за ч. 2 ст. 383 КК України скасовано, а справу в цій частині закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року).

Постановами судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 25 квітня 2013 року та від 18.12.2014 року було двічі відмовлено у задоволенні заяв про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2012 року.

18.07.2019 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Переглядаючи в порядку ч.1 ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з наступних підстав.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 464 КПК України, яка регламентує відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді, колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 35 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (єдиний унікальний номер судової справи 756/9617/19, провадження № 1-о/756/8/19) визначено головуючого суддю ОСОБА_8 та суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які увійшли до складу колегії суддів.

Згідно з вимогами ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими зокрема, є штучне створення або підроблення доказів на яких грунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

При цьому, нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об"єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв"язку з їх невідомістю суду. Тобто необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою- це обставини, які об"єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 03.0472008 року у справі "Пономарьов проти України", від 09.06.2011 року у справі "Желтяков проти України", від 29.10.2015 року у спраі "Устименко проти України" неодноразово наголошував на тому, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення у справі. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами.

У заяві засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011 за нововиявленими обставинами, останній зазначив, що після відбуття покарання та отримання протягом 2019 року відповідей з Генеральної прокуратури України, прокуратури Львівської області, Чернівецького апеляційного суду, повідомлень з Верховного Суду України та копії звукозапису судового засідання Оболонського районного суду м. Києва у вказаній кримінальній справі, він дізнався про нововиявлені обставини, якими на його думку є: штучне створення доказів, на яких грунтується ухвалений стосовно нього обвинувальний вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду та які разом з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо скасування вироку, як на нововиявлені обставини ОСОБА_7 вказував на відсутність у Верховному Суді України рішень щодо зміни підсудності розгляду подання про дозвіл на проведення ОРЗ з апеляційного суду Львівської області до апеляційного суду Чернівецької області; на порушення співробітниками СБУ у Львівській області порядку проведення ОРЗ; закриття 25.07.2011 року постановою слідчого кримінальної справи стосовно нього щодо знищення, викрадення та пошкодження 1692 документів у кримінальній справі № 1-50/2011; на неналежне посвідчення всіх копій викрадених оригіналів документів; на відсутність у 2008-2011 роках постанов слідчого ГПУ про відмову в порушенні кримінальних справ стосовно заявників-хабародавців та незаконність їх допиту в якості свідків, а також умисне порушення презумпції його невинуватості Генеральним прокурором України - ОСОБА_11 , Головою Комітету ВРУ- С.Ківаловим, Президентом України - В.Ющенком.

Зазначені у вказаній заяві обставини засуджений ОСОБА_7 вважає нововиявленими й достатніми для скасування обвинувального вироку стосовно нього та ухвалення нового вироку, яким просив виправдати його за всіма статтями висунутого обвинувачення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, проаналізувавши заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011 обґрунтовано зазначив про безпідставність тверджень ОСОБА_7 щодо штучного створення або підроблення доказів, на яких грунтується ухвалений стосовно нього обвинувальний вирок, оскільки останній не надав суду належного підтвердження того, що докази, які були покладені в основу вироку, є завідомо неправдими або неправильними внаслідок їх умисного штучного створення, зокрема не надав відповідного процесуального рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені такі факти, адже штучне створення доказів з метою визнання особи винною у вчиненні злочинів є умисними кримінально-караними діями.

Крім того, оцінивши доводи ОСОБА_7 , який вказуючи на ряд відповідей отриманих ним з Генеральної прокуратури України, прокуратури Львівської області, Чернівецького апеляційного суду, повідомлень з Верховного Суду України та копії звукозапису судового засідання Оболонського районного суду м. Києва, вважає їх тими обставинами, що не були відомі суду на час ухвалення стосовно нього обвинувального вироку та які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність цього вироку, суд першої інстанції вказав на безпідставність цих доводів та обгрунтовано зазначив, що у розумінні положень ст. 459, пунктів 4,5 ст. 462 КПК України наведені ОСОБА_7 нововиявлені обставини у вигляді відповідей на його запити, що були отримані у 2018 -2019 роках, тобто у період спливу 2-3 років після повного відбуття ним покарання за вироком, на перегляді якого він наполягає, не відповідають критерію "нововиявлені обставини".

Отже, перевіривши обставини, на які посилався засуджений ОСОБА_7 у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами як на підстави для скасування вироку стосовно нього, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 459, 466, 467 КПК України належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про те, що наведені ним обставини не є нововиявленими обставинами, в розумінні положень ст. 459 КПК України, залишивши заяву ОСОБА_7 без задоволення.

З наведеними в ухвалі суду першої інстанції висновками колегія суддів повністю погоджується та вважає безпідставними твердження ОСОБА_7 про існування факту штучного створення доказів, якими був обгрунтований обвинувальний вирок стосовно нього, а також щодо наявності інших обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні вироку, які доводять його неправильність, а тому вважає неспроможними доводи апеляційних скарг як засудженого ОСОБА_7 , так і його захисника ОСОБА_6 , які є аналогічними доводам поданої заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011 за нововиявленими обставинами.

Не заслуговують на увагу і апеляційні твердження захисника ОСОБА_6 щодо порушення судом першої інстанції порядку при визначенні складу суду по розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, який згідно вимог ч. 11 ст. 35 КПК України мав здійснюватися тим самим складом суду який ухвалив рішення, що переглядається, що призвело до порушення вимог ст. 466 КПК України, які включають в себе необхідність дослідження тих матеріалів кримінальної справи та наявних в ній доказів, що оспорюються, оскільки розгляд заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011 стосовно ОСОБА_7 , постановленого до набрання чинності КПК України 2012 року, здійснювався за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 466 КПК України 2012 року для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд, і визначення складу суду по розгляду цієї заяви здійснювалось згідно положень ст. 35 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 1-50/2011 стосовно нього, законною, обгрунтованою та належним чином вмотивованою, яка відповідає вимогам ст. 370 КПК України і підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про її скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 у справі №1-50/2011 року - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3