Дата документу 10.04.2024
Справа № 334/1427/21
Провадження № 1-кс/334/810/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

представника скаржника адвоката - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2024 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_5 в порядку ст.ст. 303-307 КПК України в якій вона просить скасувати постанову слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні її потерпілою та зобов`язати слідчого залучити її до розслідування як потерпілу.

Скарга обґрунтована тим, що Запорізьким районним управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) під №0002282 від 23 липня 2020 року.

На даний час вказане кримінальне провадження №0002282 знаходиться в провадженні слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 .

Предметом розслідування вказаного кримінального провадження є факт проведення невідомими особами з використанням рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя реєстрації об`єктів нерухомого майна на території Дніпровського району у м. Запоріжжя, включаючи реєстрацію права власності на об`єкти, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

05 березня між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір №14 про надання правової допомоги, зокрема про надання правової допомоги у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням моїх порушених прав та інтересів.

13 березня 2024 року адвокатом ОСОБА_3 , як її представником було подано до канцелярії ЗРУП ГУНП в Запорізькій області заяву про залучення її до провадження, як потерпілої, та адвоката ОСОБА_3 як представника потерпілої по кримінальному провадженню №0002282.

В цій заяві, сторона потерпілої, зазначала, що: «Власником магазину літ. А, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_5 , яка придбала це нерухоме майно на підставі нотаріально засвідченого договору купівлі продажу від 29 жовтня 2009 року у ОСОБА_6 за 20000 грн. Як підстава належності ОСОБА_6 цього майна в договорі вказане рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року по справі №2-2522/09 та додаткове рішення суду від 03 серпня 2020 року по цій же справі. Окремо можна вказати, що ОСОБА_7 був забудовником цього магазину, який зводився ще у 1999 році як «тимчасовий павільйон-магазин по пр. Металургів, 2» з поштовою адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом №136 державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 16 жовтня 2000 року.

За даними, повідомленими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

На даний час вищевказаний магазин використовується ОСОБА_5 за призначенням, у ньому розташована і функціонує заклад громадського харчування - піцерія «IQ-PIZZA».

На початку березня 2024 року у ОСОБА_5 виникла необхідність переукладення договору щодо забезпечення водопостачання і водовідведення у належному їй магазині з КП «Водоканал». Однак, уповноважені представники КП «Водоканалу» після перевірки можливості прямого підключення магазину до загальної мережі водопостачання, повідомили про наявність перешкоди для укладення відповідного договору у зв`язку з тим, що магазин перебуває під арештом.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за об`єктом нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , виявилось, що на нежитлову будівлю магазину літ. А, належну на праві власності ОСОБА_5 , 25 липня 2011 року державним реєстратором зареєстровано обтяження «арешт нерухомого майна» на підставі постанови прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя про накладення арешту на майно б/н від 07 лютого 2011 року.

Також, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на вказаному об`єкті 23 липня 2021 року зареєстровано обтяження «арешт нерухомого майна» №43127757 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року по справі № 1-кс/334/1255/21, обтяжувачем зазначено СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

З урахуванням того, що вищевказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_5 , як добросовісній набувачці і власниці нежитлової будівлі магазину АДРЕСА_2 , завдано матеріальної і моральної шкоди, на належний їй магазин накладений арешт, що перешкоджає нормальному функціонуванню розташованому у ньому закладу громадського харчування, просить залучити ОСОБА_5 до цього кримінального провадження, як потерпілу та адвоката ОСОБА_3 , до кримінального провадження №0002282 як представника потерпілої ОСОБА_5 ».

21 березня 2024 року стороною потерпілої було отримано постанову слідчого ОСОБА_4 від 18 березня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим.

Своє рішення слідчий, зокрема, мотивував тим, що: «Під час досудового розслідування було встановлено, що 25 серпня 2009 року за будівлею, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано право власності за ОСОБА_6 на підставі підробленого рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі за №2-2522/09 від 30 квітня 2009 року. В подальшому, 29 жовтня 2009 року ОСОБА_6 продав вищевказану будівлю ОСОБА_5 згідно з договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2009 року. Вказані факти, а саме короткий проміжок часу володіння майном ОСОБА_6 можуть свідчити про легалізацію вищевказаної будівлі та можливу причетність до злочину самої ОСОБА_5 . Ці обставини на даний час перевіряються в ході досудового розслідування. На даний час будівля за вищевказаною адресою перебуває у власності ОСОБА_5 і вона не позбавлена свого права, а арешт нерухомого майна є лише заходом забезпечення кримінального провадження, який застосований органом досудового розслідування для дієвості цього кримінального провадження і не допущення втрати речового доказу.

Тому, на даний час досудовим розслідуванням не встановлено факту завдання майнової чи моральної шкоди ОСОБА_5 , про що свідчать зібрані матеріали кримінального провадження».

На думку сторони потерпілої, вищезазначена постанова слідчого є незаконною і необґрунтованою з урахуванням наступного:

По-перше, наведений у постанові слідчого ОСОБА_4 аргумент про те, що «…короткий проміжок часу володіння майном ОСОБА_6 можуть свідчити про легалізацію вищевказаної будівлі та можливу причетність до злочину самої ОСОБА_5 » по своїй суті є припущенням і не може вважатися законною підставою для відмови у визнанні мене потерпілою. Одночасно, це завдає шкоди моїй гідності і діловій репутації, оскільки у даному випадку вона є добросовісним набувачем (нерухоме майно придбано нею за нотаріально засвідченим договором купівлі-продажу), а тепер ще й мусить доводити це органу досудового слідства.

Сторона потерпілої прохає звернути увагу, що досудове слідство у кримінальному провадженні здійснюється протягом трьох з половиною років, сам ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (про що достеменно відомо органу досудового слідства), її за ці роки жодного разу не викликали для допитів та/або проведення інших слідчих дій, тож незрозуміло які саме обставини до теперішнього часу залишаються ще неперевіреними з боку досудового слідства.

Сам факт того, що придбане нею нерухоме майно стало предметом розслідування у кримінальному провадженні та до нього застосовано арешт з боку органу досудового слідства вже завдає їй моральної шкоди потерпілій, оскільки вона не може розпорядитися цим майном, не може отримати відповідні грошові кошти від його продажу і не може прогнозувати строк існування арешту, застосованого до належного їй нерухомого майна з боку органу досудового слідства. Зокрема, вона не може його продати, та отримати відповідні грошові кошти за свою власність.

По-друге, викладений у постанові слідчого ОСОБА_4 висновок про те, що «…на даний час досудовим розслідуванням не встановлено факту завдання майнової чи моральної шкоди ОСОБА_5 , про що свідчать зібрані матеріали кримінального провадження» повністю не відповідає дійсності, оскільки стороною потерпілої разом із заявою від 13 березня 2024 року надано копії відповідних письмових документів про належність їй відповідного нерухомого майна, наведено факт арешту цього майна, що застосований з боку органу досудового слідства понад три роки тому, та наявність перешкод, які на даний час виникли через цей арешт у використанні даного нерухомого майна за призначенням з боку орендаря - закладу громадського харчування «IQ-PIZZA», що має своїм наслідком прямі матеріальні збитки для неї.

Таким чином, заперечувати наявність у неї майнової і моральної шкоди від даного кримінального правопорушення є необґрунтованим і передчасним висновком з боку слідчого.

Згідно з ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною четвертою статті 58 КПК України передбачено, що представник потерпілого користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

У відповідності до пункту п`ятого частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність прокурора: рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні її потерпілою.

Відповідно до пункту другого частини 2 статті 313 КПК України, за наслідками розгляду скарги можуть бути прийняті рішення про: скасування рішення і прийняття нового рішення, визнання незаконними вчинених дії чи бездіяльності і зобов`язання вчинити нову дію.

Аналізуючи вищевикладене, вважає, що вищевказана постанова слідчого ухвалена з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а висновок слідчого те, що «досудовим розслідуванням не встановлено факту завдання майнової чи моральної шкоди ОСОБА_5 » є необґрунтованим, тому цю постанову слідчого належить скасувати як незаконну, та зобов`язати слідчого ОСОБА_4 залучити її до розслідування цього кримінального провадження як потерпілу, а адвоката ОСОБА_3 - як представника потерпілої.

Просить скасувати постанову слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 від 18 березня 2014 року про відмову у визнанні потерпілим, ухвалену у ході розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) під №0002282 від 23 липня 2020 року, та зобов`язати слідчого залучити ОСОБА_5 до розслідування як потерпілу, а адвоката ОСОБА_3 як представника потерпілої.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0002282 від 23 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Постановою слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 від 18 березня 2024, відмовлено у визнанні ОСОБА_5 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0002282 від 23 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, в зв`язку з відсутністю підстав.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Положеннями частин 1 та 2 ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, діючий КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч.2 ст.55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

У той же час, за змістом ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п.5 ч.1 ст.303 КПК України.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

Так, слідчим суддею встановлено, що в постанові про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_5 від 18 березня 2024 року, слідчим ОСОБА_4 зазначено, що не отримано достатніх та об`єктивних даних які б свідчили про спричинення заявнику ОСОБА_5 будь-якої шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченої ч.1 ст.55 КПК України, не знайшли свого об`єктивного підтвердження та доводи викладені заявником являються не вмотивованими та не обґрунтованими.

Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_5 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

За такого, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 18 березня 2024 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_5 передчасною та не вмотивованою, оскільки постанова не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підставу дійти висновку, що ОСОБА_5 не завдано кримінальним правопорушенням фізичної, майнової або моральної шкоди.

Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

За таких обставин скарга в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає задоволенню.

Що стосується інших вимог заявлених у скарзі, слідчий суддя відмовляє у їх задоволенні оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а тому слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати.

Керуючись статтями 55,92-94, 303-307 КПК України

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 щодо відмови у визнанні потерпілою ОСОБА_5 від 18 березня 2024 року по кримінальному провадженню №0002282 від 23 липня 2020 року.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1