Справа № 346/1439/24
Провадження № 1-кп/346/457/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , без проведення судового розгляду у судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без фіксування за допомогою технічних засобів,

розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000069, в якому ОСОБА_2 (яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Королівка Коломийського району; місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянка України; розлучена; на утриманні нікого немає; засуджена вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2023 року за частиною 1 статті 190 КК України) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачена ОСОБА_2 та її захисник ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 ст. 190 КК України і призначено їй покарання у виді громадський робіт на строк 200 (двісті) годин. Вирок вступив в законну силу 04.04.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані: додержуватись встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації. Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця. Так, ОСОБА_2 з 10.04.2023 року перебуває на обліку в Коломийському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області. 20.12.2023 року ОСОБА_2 було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. В той же день їй було роз?яснено наслідки ухилення від відбування покарання, відповідно до ст. 389 ч. 2 КК України, про що нею було заповнено підписку, а також їй було вручено направлення на громадські роботи до Комунального підприємства «Полігон екологія», що знаходиться по АДРЕСА_2 , для подальшого відбування покарання у виді громадських робіт, починаючи з 21.12.2023 року. Згідно наказу Комунального підприємства «Полігон екологія» Коломийської міської ради №329-К від 20.12.2023 року ОСОБА_2 було прийнято на громадські роботи та було складено графік виходу на роботу у січня 2024 року. Однак, ОСОБА_2 , будучи належно ознайомленою з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також правовими наслідками в разі ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ухилилася від відбування даного покарання. Так, ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, допустила порушення порядку і умов відбування даного покарання, а саме: не з`являлася на громадські роботи 16, 17, 18, 22, 23, 24, 25, 26, 29, 30, 31 січня 2024 року. Також Комунальним підприємством «Полігон екологія» ОСОБА_2 було складено графік виходу на роботу у лютому 2024 року. Однак, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, допустила порушення порядку і умов відбування даного покарання, а саме: не з`являлася на громадські роботи 1, 2, 5, 6, 7,8, 9, 26, 27, 28, 29 лютого 2024 року. Станом на 01.03.2024 року, із призначених згідно вироку Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 03.03.2023 року - 200 годин громадських робіт, ОСОБА_2 , відпрацювала 64 години громадських робіт.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_2 дійсно вчинила кримінальнтй проступок, передбачений частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнала обвинувачена ОСОБА_2 , згодна із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подала письмову заяву.

І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України, тобто ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт. І з цих же мотивів та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно і добровільно та свідомо визнала свою вину, суд вважає винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме її.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачена ОСОБА_2 , в осудному стані, умисно, вчинила кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 2 статті 389 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винна саме вона.

Щодо покарання.

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_2 або звільняли її від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_2 підлягає покаранню за вчинене нею кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 389 КК України.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_2 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні. Але разом з цим, має місце обставина, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують її покарання, зокрема: щире каяття обвинуваченої, що знайшло своє підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_2 покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 389 КК України, суд виходить з наступного:

- суд враховує, що санкція частини 2 статті 389 КК України передбачає покарання у вигляді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років;

- суд застосовує ч.1 ст.60 КК України за якою, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від 1 місяця до 6 місяців;

- суд відзначає, що засуджена вже давно досягла 16 років, відомості про те, що вона є вагітною відсутні, дітей до 7 років не має;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у доведеному обвинуваченні), за яких ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень частини 2 статті 12 КК України є кримінальним проступком та кваліфікується за ч.2 ст. 389 КК України;

- суд враховує, що ОСОБА_2 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення умисно, тобто з прямим умислом, і наслідком її діяння було ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Разом з цим, ОСОБА_2 визнала свою вину добровільно;

- суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_2 та передбачені частини 1 статті 67 КК України, відсутні;

- але разом з цим суд враховує, що обставиною, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Королівка Коломийського району; місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянка України; розлучена; на утриманні нікого немає; засуджена вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2023 року за частиною 1 статті 190 КК України; на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра - не перебуває.

Таким чином, з урахуванням усіх викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_2 покарання, суд вважає, що найменш суворий вид покарання, що передбачений частиною 2 статті 389 КК України, тобто арешт з найменшим строком: 1 місяць, є необхідним, але і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо процесуальних витрат.

Положення статті 124 КПК України передбачають, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а також суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

І хоча суд ухвалює обвинувальний вирок, оскільки сторони не заявили про процесуальні витрати, підстав для їх розподілу не має.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Однак, в матеріалах справи речові докази відсутні, а тому підстави для вирішення питань щодо їх долі, відсутні. Документи - слід залишити в матеріалах кримінальнго провадження.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених статтею 368 КПК України - відсутні.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями

1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,302,318-371,373-77,381,382,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_2 , за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України основне покарання у вигляді арешту строком на 1 місць.

Розподіл процесуальних витрат - не проводити.

Документи - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статтею 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1