Провадження № 1-кп/734/179/24 Справа № 734/1670/24
У х в а л а

25 квітня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Козелецького районного суду Чернігівської області кримінальне провадження № 0000434 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2024 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшло кримінальне провадження № 0000434 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст.307 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду та заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному правопорушенню, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Адвокат ОСОБА_5 заявив усне клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки статус його підзахисного визначений як «обвинувачений» з усіма відповідними наслідками, в той час як на момент складення обвинувального акта його статус був «підозрюваний».

Адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію адвоката ОСОБА_5 щодо наявності підстав для повернення обвинувального акта.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Щодо клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачені та їх захисники заперечували. Адвокат ОСОБА_4 подав письмові заперечення, в яких вказав, що його підзахисні мають міцні соціальні зв`язки; у обвинуваченого ОСОБА_8 хвора на онкологію мати, а батько інвалід другої групи. ОСОБА_7 наразі працевлаштований в іноземній компанії та отримує заробітну плату; його дитина та дитина його колишньої дружини повністю перебувають на його утриманні, проживають з бабусею та дідусем, оскільки колишня дружина виїхала за кордон і не має наміру повертатися до країни.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо заявленого захисником клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, дослідивши матеріали обвинувального акта та додатки до нього, проаналізувавши доводи клопотання, суд прийшов до висновку про те, що клопотання про повернення обвинувального акта прокурору задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

В п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України мова йде про право суду повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам КПК України. При цьому, на думку суду, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акта підставою не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Суд приходить до висновку, що в клопотанні захисника ОСОБА_5 не наведено такої невідповідності обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000434 вимогам КПК України, яка б перешкоджала призначенню його до судового розгляду. Також такої невідповідності судом не встановлено під час розгляду цього клопотання.

Враховуючи те, що в ході підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для закриття чи призупинення провадження, повернення обвинувального акта прокурору чи направлення його до відповідного суду для визначення підсудності, суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акта, який проводити у відкритому судовому засіданні у залі суду з викликом учасників кримінального провадження.

Судом було роз`яснено право обвинувачених на колегіальний розгляд справи. Обвинувачені повідомили суду про відсутність клопотань про колегіальний розгляд справи.

Заслухавши клопотання прокурора стосовно продовження запобіжного заходу обвинуваченим, доводи та думку сторони захисту, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року обвинуваченим продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який закінчується 04 травня 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинувачених від суду підтверджується тим, що одне з кримінальних правопорушень, у вчиненні якого вони обвинувачуються ч. 3 ст. 307 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду. Хоча такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні суд оцінює як реальний та такий, що повинен бути врахований судом, оскільки в рамках кримінального провадження судом ще не допитано жодного свідка.

Суд вважає також таким, що заслуговує на увагу ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ними у подальшому захисних версій. Твердження сторони захисту про те, що свідки під час досудового розслідування не заявлялися та наразі не заявляються, не позбавляє можливості таких свідків заявити на відповідному етапі судового процесу.

Ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_7 є обґрунтованим, оскільки в судовому засіданні прокурор повідомив, що стосовно вказаного обвинуваченого до суду скеровано обвинувальний акт за ст. 201 КК України, стороною захисту вказаний факт підтверджено. Ризик вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення прокурором не доведено.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов наступних висновків.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені вище, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачені ймовірно можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення (стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 ).

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Наявність дітей у обвинуваченого ОСОБА_7 та перебування ним у трудових відносинах з іноземним підприємством хоча і свідчить про певні соціальні зв`язки, однак з урахуванням наведених вище обставин, не є достатнім стримуючим фактором.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Також згідно з практикою Європейського суду з прав людини відмова у звільненні з-під варти під заставу може бути обґрунтованою і особа має утримуватися під вартою без визначення розміру застави, якщо його звільнення потягне реальну небезпеку спричинення шкоди у зв`язку з виникненням однієї з підстав для тримання під вартою; якщо введення умов звільнення під заставу чи інших розумних профілактичних заходів не може усунути цю небезпеку чи знизити її до рівня, при якому тримання особи під вартою стане безпідставним.

При постановленні даної ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, зазначені вище підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що обвинувачені обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним і дійсним ризикам.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 176-178, 182- 184, 314-316 КПК України

постановив :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 000434 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Козелецького районного суду Чернігівської області на 01 травня 2024 року о 14 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд проводити суддею ОСОБА_1 одноособово.

У судове засідання викликати всіх учасників процесу.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб в державній установі «Чернігівській слідчий ізолятор» до 23 червня 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб в державній установі «Чернігівській слідчий ізолятор» до 23 червня 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб в державній установі «Чернігівській слідчий ізолятор» до 23 червня 2024 року включно.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення (обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали), в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10