Справа № 461/3320/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/537/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання прозвільнення від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням іспитового строкувідмовлено.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищевказаного клопотання, помилково посилається як на підставу відмови на те, що на даний час в провадженні Галицького районного суду м. Львова на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000890 від 09.11.2021 щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Захисник вважає, що поняття «вчинення кримінального правопорушення» та «висунення обвинувачення» не є тотожними.

Звертає увагу, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку є не вчинення останнім у період іспитового строку нового злочину.

Апелянт вважає, що константувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, встановленому законом, а до того особа вважається невинуватою.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду засуджений ОСОБА_5 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про поважні причини неявки суду не повідомив.

Захисник ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_5 не зміг прибути до суду через сімейні обставини, просив розгляд апеляційної скарги проводити без участі засудженого ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність ухвали суду, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Зі змісту ст. 75 КК України слідує, що звільнення від відбування покарання за даною нормою закону, полягає у відповідному випробуванні засудженої особи протягом чітко визначеного періоду шляхом покладення на неї певних обов`язків та застосування до неї відповідних пробаційних процедур. Метою такого випробовування є перевірка того чи може особа не відбувати вже визначене їй вироком суду покарання.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25.01.2021, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Призначено покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк станом на час розгляду клопотання захисника закінчився.

Разом з тим, на даний час в провадженні Галицького районного суду м. Львова на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 09.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000890 щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, суд першої інстанції зазначив, що стосовно ОСОБА_5 здійснюється кримінальне переслідування, а тому враховуючи, що рішення по кримінальному провадженню про обвинувачення останнього за ч. 3 ст. 185 КК України не прийнято, а також майбутні правові наслідки, суд вважав передчасним можливість його звільнення від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, оскільки у разі визнання його винуватим, оскаржуване рішення унеможливить застосування вимог ст. 71 КК України, тобто в даному випадку буде порушено механізм застосування кримінального закону при вирішенні питання про призначення остаточного покарання, з чим погоджується колегія суддів.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що у разі виправдання засудженого ОСОБА_5 , він жодним чином не буде позбавлений можливості користуватись зазначеними у ст. 78 КК України гарантіями звільнення від відбування призначеного покарання.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , останній вважає, що судом порушено презумпцію невинуватості щодо ОСОБА_5 .

В даному випадку, на думку суду, жодним чином не порушується презумпція невинуватості особи, оскільки відповідно до такої презумпції особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ст.17 КПК України).

Як правильно зауважив суд першої інстанції з аналізу вказаної норми слідує, що вона, головним чином, покликана забезпечити права особи, яка не має статусу засудженої особи, на належне поводження з нею як з невинуватою, на закріплення обов`язків саме держави довести вину такої особи, на визначення певних гарантій для такої особи від свавілля.

Проте, як вказано вище, випробування особи протягом іспитового строку стосується вже засудженої особи за вироком суду, який набрав законної сили, і відповідні визначені законом процедури по перевірці того, чи витримала така засуджена особа відповідне випробовування жодним чином не порушує презумпцію невинуватості.

А відтак посилання захисника на те, що без обвинувального вироку суду, не може бути підстав для відмови в застосуванні ч. 1 ст. 78 КК України, не ґрунтується на вимогах чинного кримінального та кримінального процесуального законів.

Суд першої інстанції на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку та з таким висновком колегія суддів погоджується.

Апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4