Житомирський апеляційний суд
Справа №279/525/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/220/24
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000522 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 15.09.2021 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі, 14.12.2021 року звільнений по відбуттю строку покарання,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід втратив свою дію.

Цивільний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) гривень та у відшкодування матеріальної шкоди 14 374,15 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят чотири) гривні 15 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів, -

в с т а н о в и в:

За обставин, встановлених судом та зазначених у вироку, 01.10.2022 року, близько 18 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розпивали алкогольні напої на відкритій ділянці місцевості. Близько 18 години 40 хвилин, під час спільного розпиття спиртних напоїв, за вказаною адресою, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочався словесний конфлікт, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . З цією метою, ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання у потерпілого тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_10 один удар кулаком лівої руки в область лівого ока обличчя потерпілого, від чого той впав та вдарився потиличною частиною голови об асфальтне покриття. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_10 умисні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: важкої закритої черепно мозкової травми, геморагічного забою обох лобних часток та лівої скроневої частки головного мозку з утворенням внутрішньомозкових гематом, посттравматичного субарахноїдального крововиливу, набряку мозку, лінійного перелому склепіння черепу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, не врахував належним чином особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, через десять місяців після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив нове умисне тяжке кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи. Вказує, що суд першої інстанції невірно врахував обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки останній не відшкодував шкоду, завдану потерпілому.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду (а.п.180-181), просив проводити апеляційний розгляд у його відсутності у зв`язку із станом його здоров`я.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а саме покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має молодий вік, не працює та раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючими покарання обставинами суд визнав рецидив злочинів, повторність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставиною - щире каяття, оскільки останній повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, готовий нести відповідальність за скоєне, тобто критично оцінює свою поведінку, що узгоджується з позицією ККС ВС, висловленою у постанові від 27.04.2021 справа №520/16394/16-к (провадження №51-26км18).

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що не відшкодування шкоди потерпілому свідчить про відсутність щирого каяття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не впливає на визнання обвинуваченим своєї вини та готовність нести відповідальність за скоєне, а може бути викликано об`єктивними обставинами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Разом з цим, встановлення судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а факт злочину було виявлено під час проведення певних слідчих дій, під час яких було отримано всі докази на підтвердження його вини, тобто жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутня така пом`якшуюча покарання обставина, як активне сприяння розкриттю злочину. Зазначене також узгоджується із позицією ККС ВС, висловленою у вищезазначеній постанові.

Крім того, колегія суддів погоджується із встановленням судом першої інстанції обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставиною - рецидив злочинів та повторність.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 та підвищену суспільну небезпечність останнього.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину, останній раз 15.09.2021 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 121 КК України до 14 років позбавлення волі, та, звільнившись з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання 14.12.2021 року, через нетривалий проміжок часу вчинив новий тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я особи.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, а призначене попереднім вироком покарання не досягло своєї мети по виправленню ОСОБА_8 та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення та його наслідків, суспільної небезпечності обвинуваченого, реального існування однієї пом`якшуючої покарання обставини, відсутністю обставин які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та наявністю обтяжуючої обставини, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України, яке на переконання апеляційного суду, не сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких та є злочином проти життя та здоров`я особи, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання: щире каяття, думку потерпілого та обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів та повторність.

Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, але не в мінімальному розмірі, яке на переконання апеляційного суду, буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420, 615 п.15 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: