Провадження № 11-кп/811/7/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, має неповнолітню доньку ОСОБА_8 , 2013р.н., непрацюючого, інваліда дитинства II групи, обмежено осудного, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 24.05.2023 вироком Галицького районного суду м. Львова за ст.126-1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, покарання не відбуте, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

оскарженою ухвалою кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрити на підставі відмови потерпілого ОСОБА_11 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись із даною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20.12.2023 про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 125 КК України стосовно ОСОБА_7 , на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України та звільнення його від кримінальної відповідальності скасувати, та скерувати справу на новий судовий розгляд в Галицький районний суд м. Львова.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що суд не взяв до уваги, що вимоги Закону України від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» (далі Закон №2227-VTII) надають ширше поняття «домашньому насильству», дійшов необґрунтованого висновку про можливість закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

При цьому, вважає, що відповідно до вимог п. З ч. 1 ст. 1 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), інкримінований ОСОБА_7 злочин, є злочином, пов`язаним з домашнім насильством, а матеріали кримінального провадження містили всі необхідні відомості для встановлення судом цього факту без виходу за межі висунутого обвинувачення.

Під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним. Тому просить скасувати незаконну та необґрунтовану ухвалу.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , потерпілого, які просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, на думку колегії суддів, зазначені вище вимоги при винесенні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема і ст. 125 Кримінального кодексу України.

Згідно п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку не йдеться про злочин, пов`язаний із домашнім насильством. Доводи прокурора про те, що потерпілий і обвинувачений мають однакові прізвища, а також те, що злочин вчинено за місцем проживання обвинуваченого, а тому можна здогадатися, що інкриміноване кримінальне правопорушення пов`язане із домашнім насильством не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

У постанові від 12.02.2020 (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину; встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 КК України.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20) наведено висновок про те, що злочин щодо особи, яка зазначена у частинах 2 та 3 статті 3 зазначеного Закону про домашнє насильство не завжди має вважатися злочином, «пов`язаним з домашнім насильством» в значенні пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України. Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати застосовність встановленого у п.7 ч.1 ст.284 КПК України виключення до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Докази того, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). Докази існування ситуації домашнього насильства можуть міститися і в самих обставинах злочину, які доводять, що певний випадок насильства є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства.

Частиною 2 ст. 125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом, ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному проступку, передбаченому ч.2 ст.125 КК України, а саме, в умисному спричинені легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_11 . Поряд з тим, в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, не вказано ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, не вказано на обставини, які свідчать, що потерпілий ОСОБА_11 є у той же час і жертвою домашнього насильства та не зазначено обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторона обвинувачення в цій ситуації вважала потерпілого жертвою домашнього насильства, і, відповідно, що інкримінований злочин пов`язаний із домашнім насильством у значенні п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно правової позиції Верховного суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №712/1710/19, під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 ч. 1 ст. 284, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на вказані положення Кримінального процесуального кодексу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_11 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не беруться колегією суддів до уваги.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Відтак, оскаржена ухвала про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_11 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є законною та обґрунтованою, її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4