ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 рокуСправа № 495/2110/24
Номер провадження 1-кп/495/601/2024
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Біленьке, Білгород-Дністровський район, Одеська область, громадянки України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, не працевлаштованого, не депутата, раніше судимого вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2022 за ч. 1 ст. 164 КК України строком 1 (один) рік обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін 1 (один) рік,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано сплачувати на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 700 гривень (сімсот гривень) щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення повноліття дитини.

Не зважаючи на вказане, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про встановлений судом обов`язок сплачувати аліменти, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи дане рішення та ухиляючись від його виконання, будучи фізично здоровим, при цьому упродовж тривалого часу не вживаючи офіційних заходів щодо працевлаштування, умисно, протиправно порушуючи обов`язки батька передбачені ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 180-183 СК України, всупереч вимогам ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 21.11.1989, відповідно до положень яких батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, не сплачував встановлені судом кошти (аліменти) на утримання дитини.

Так, відповідно до вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2022 у справі № 495/2409/22, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік та відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 1 рік.

Не зважаючи на вказане, з 03.05.2022 ОСОБА_3 , продовжував ухилятись від сплати аліментів, ніякої участі у житті та виховуванні сина не приймав, будучи фізично здоровим, при цьому упродовж тривалого часу не вживає заходів по працевлаштуванню, на обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває.

У зв`язку з вказаним, дії ОСОБА_3 призвели до виникнення заборгованості із сплати коштів на утримання дитини за період часу з 03.05.2022 до 31.01.2024 у розмірі 14 000 гривень, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Окрім того, загальна сума заборгованості станом на 31.01.2024, згідно розрахунку заборгованості, виданої державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби складає 57 тисяч 358 гривень.

2. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 164 КК України, що полягає у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

3. Оцінка доказів на підтвердження встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що відповідно ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 у присутності його захисника адвоката ОСОБА_6 , прокурором ОСОБА_7 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_3 у заяві підтвердив роз`яснення йому вказаних положень та надав добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому до суду разом із обвинувальним актом подано заяву щодо визнання винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складена в присутності захисника.

Прокурор подав клопотання, в якому просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Крім того, до обвинувального акту долучено письмову заяву законного представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , згідно з якою остання не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без виклику її у судове засідання.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву законного представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , у якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої з урахуванням її клопотання, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному статтями 381 - 382 КПК України.

При цьому, в силу дії частини 4 статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, статей 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження.

Зокрема, доказами, які підтверджують вину ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінального правопорушення є: протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.02.2024; пояснення ОСОБА_4 від 13.02.2024; копія повідомлення державного виконавця Білгород-Дністровського ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 06.02.2024 №13763/21.3; копія постанови про відкриття виконавчого провадження №53383366 від 13.02.2017; копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №53383366; протокол допиту законного представника потерпілого ОСОБА_4 від 19.02.2024; копія заочного рішення Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2016; копії документів ВП №53383366, щодо боржника ОСОБА_3 ; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 20.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 26.02.2024; письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 від 27.02.2024. Доказом того, що ОСОБА_3 є раніше судимим за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею є копія вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2022

Аналізуючи та оцінюючи усі ці докази суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, необхідно призначити йому покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 161 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 згідно із ч. 2 ст.12 КК України відносяться до кримінального проступку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченої за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є кримінальним проступком, дані про особу винного, те, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його вік, сімейний та матеріальний стан, задовільний стан здоров`я, характеризуючі дані, а саме, що відповідно до характеристики від 21.02.2024 №5334, наданої старшим ДОП СДОП ВП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_10 , за час проживання в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 зарекомендував себе негативно, перебуває на обліках, які ведуться в органах Національної поліції України, а саме знаходиться в розшуку за Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області, РС №038569 від 03.11.2022. На обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога поліклініки КНП «Білгород-Дністровська центральна районна лікарня» не перебуває.

Окрім того суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 2 ст. 164 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк від двох до трьох років.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України у виді громадських робіт.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

6. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Заходи забезпечення кримінального провадження у цьому кримінальному провадженні не застосовувалися.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався і суд вважає, що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченій обирати немає необхідності.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов, процесуальні витрати речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.судового провадження.

Суддя Ірина БРАТКІВ