Справа №469/1858/23
Провадження №1-кп/487/480/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - ОСОБА_7 , потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України.

16.02.2024 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначенням розміру застави, посилаючись на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України, а також на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та не перестали існувати, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, враховуючи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, проти життя та здоров`я людини, за які передбачено покарання від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, може незаконно залишити територію України або перетнути на непідконтрольну Україні територію, також може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, місце проживання яких відомо обвинуваченому та перебуваючи на волі, може вживати заходи впливу на них, шляхом погроз фізичною розправою, знищення або пошкодження майна, з метою зміни ними показів на його користь, крім того, може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а саме перебуваючи на волі зможе вживати заходи щодо створення штучного алібі, шляхом підмови своїх знайомих до надання показів на його користь. Тому вищевказане свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам та застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, просив про його задоволення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просила в задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, на теперішній час досудове розслідування завершене, призначене у справі судовий розгляд, обвинувачений не мав та не має наміру переховуватися від суду або якось впливати на учасників процесу або заважати судовому процесу щодо встановлення обставин справи, тому вважала, що достатнім запобіжним заходом ОСОБА_6 є домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000314 від 01.07.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначенням розміру застави.

В подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було неодноразово продовжено.

Судовий розгляд по справі триває, але у обвинуваченого 26.02.2024 закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу.

Положеннями статті 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Прокурором доведено, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, проти життя та здоров`я людини, за які передбачено покарання від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, також може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, місце проживання яких відомо обвинуваченому та перебуваючи на волі, може вживати заходи впливу на них, шляхом погроз фізичною розправою, знищення або пошкодження майна, з метою зміни ними показів на його користь, крім того, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перебуваючи на волі зможе вживати заходи щодо створення штучного алібі, шляхом підмови своїх знайомих до надання показів на його користь, враховуючи характер інкримінуємих обвинуваченому кримінальних правопорушень та те, що судовий розгляд не розпочався.

Суд також враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працював, не одружений, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні немає, має постійне місце проживання, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

З наведеного вище, з урахуванням того, що до завершення строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою судовий розгляд не завершено з об`єктивних причин, суд приходить до висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, кореспондується з характером суспільного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який.

Отже, суд приходить до висновку, що всі вище перелічені обставини у своїй сукупності виправдовують продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строків на 60 днів до 18.04.2024 включно, у зв`язку з чим тому клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» на 60 днів до 18.04.2024 включно.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали оголошено 20.02.2024 о 08:45 год.