ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1310/24 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 травня 2024 року без визначення застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, а також стадію розгляду провадження, посилався на те, що ризики, передбачені п.п 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти. Водночас, суд дійшов висновку, що застава не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисники просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокати посилаються на невідповідність клопотання вимогам кримінального процесуального закону, недоведеність встановлених судом ризиків та обвинувачення в цілому, а також на тривале ув`язнення обвинуваченого. Захисники вказують на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою майже 2 роки. На час постановлення оскаржуваної ухвали судом досліджено всі докази у справі та єдиною перешкодою для завершення судового розгляду є виконання ухвали суду про надання стороні захисту тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають в штаб-квартирі компанії Viber. З урахуванням того, що строки виконання зазначеного рішення невідомі та ймовірно будуть тривалими, тримання протягом часу ОСОБА_7 під вартою не відповідатиме публічному інтересу та інтересам судового провадження. Поряд із цим, адвокати звертають увагу на порушення порядку збирання доказів та вважають обвинувачення таким, що ґрунтується на припущеннях. На переконання захисту, докази, на які у клопотанні посилається прокурор не є вагомими в розумінні вимог ст. 178 КПК України та не дають підстав вважати обґрунтованою підозру останнього, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Окрім наведеного, захисники вважають, що клопотання не містить належних обґрунтувань необхідності продовження застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу, а також посилань на докази, якими підтверджуються зазначені у ньому обставини. На переконання захисників, встановлені судом ризики є недоведеними. Адвокати звертають увагу суду на те, що за час перебування на волі після внесення застави процесуальна поведінка ОСОБА_7 була належною. Більш того, обвинувачений є особою призивного віку, має міцні соціальні зв`язки, зокрема двох неповнолітніх дітей та хвору дружину, є пенсіонером поліції, приймав участь у АТО. Що стосується кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ст. 386 КК України, яким суд обґрунтував ризики, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то прокурором не було надано жодних матеріалів на підтвердження події зазначених кримінальних правопорушень. Захисники звертають увагу на те, що ОСОБА_7 перебував під вартою та контактів зі своєю сім`єю не мав, тоді як телефон та сім-карта останнього перебували у володінні сторони обвинувачення, яка і мала блокувати доступ автопередачі даних. Наразі всі речові та письмові докази знаходяться у сторони обвинувачення і судом завершено їх дослідження, отже ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України істотно зменшився. Щодо ризику впливу на учасників провадження, то і він з позиції захисту є недоведеним. Захист звертає увагу суду на те, що протягом 6 місяців розслідування кримінального провадження, розпочатого за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань, жодній особі не повідомлено про підозру, а тому сам факт внесення до ЄРДР відповідним відомостей не може доводити існування цього ризику. Щодо тиску на свідків, то судом допитано лише ОСОБА_10 , тоді як анкетні відомості двох з них змінено, а забезпечити явку ще двох не надалось можливим. Серед іншого, захисники вважають безпідставним посилання на суду на ч. 6 ст. 176 КПК України. На думку захисту, зазначенні положення закону суперечать Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Міжнародному Пакту про громадянські та політичні права. Окрім цього, адвокати вважають необґрунтованими й висновки суду про відсутність підстав для визначення застави. Захисники зауважують, що суд лише посилався на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, однак конкретних мотивів свого рішення в ухвалі не навів. На переконання сторони захисту, застава у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде помірною для обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 04 березня 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п.1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу останнього, стадію розгляду провадження та відповідно наявність передбачених п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з тим, що матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Твердження захисників про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, обставини провадження та стадію його розгляду беззаперечно вказує на їх існування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, що за умови воєнного стану лише посилює ризики переховування останнього від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

При цьому, з огляду на те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, розпочатого за фактом вчинення обвинуваченим та іншими особами несанкціонованого втручання в роботу інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенжеру Viber у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ Лайфселл, а СВ УСБУ в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування за фактом впливу на експерта у цьому кримінальному провадженні, ризик впливу на учасників провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, також залишаються реальними.

Доводи захисту про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці обставини не є стримуючим фактором його належної процесуальної поведінки та не перешкодили останньому розпочати злочинну діяльність.

Що стосується тверджень захисту про те, що в межах розпочатих кримінальних проваджень жодній особі не повідомлено про підозру, в той час як судом досліджено всі докази, що спростовує ризики, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то вони є необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом хоча і досліджено докази у кримінальному провадженні, проте не завершено з`ясування обставин та перевірки їх доказами, що не виключає можливості повторного дослідження тих чи інших доказів.

Щодо кримінальних проваджень, досудове розслідування яких наразі здійснюється СУ ГУНП в Дніпропетровській області та СВ УСБУ в Дніпропетровській області, то ці обставини обґрунтовано враховані судом при оцінці ризиків, оскільки сталять під сумнів належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Доводи захисників про те, що судом безпідставно не було визначено обвинуваченому заставу, розмір якої, на переконання захисту, буде здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, колегія суддів також вважає безпідставними.

У відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального провадження, застава не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Що стосується доводів захисників про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

При цьому, колегія суддів хоча і погоджується з необхідністю подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , проте звертає увагу суду першої інстанції на тривалий строк ув`язнення останнього.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4