ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 21.11.2022 по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бадівка, Острозького району, Рівненської області, громадянина України, українця, не судимого, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, о 08-00 год 04.09.2019 самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та в період часу з 04.09.2019 до 01.11.2019 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечив, пояснив, що у 2018 році добровільно підписав контракт, є учасником бойових дій, має військовий досвід механіка водія танку, повернувшись зі сходу, отримав звільнення, з якого не повернувся, а у листопаді 2019 до нього додому приїхала Внутрішня служба безпеки та повернула його у дислокацію ВЧ, а далі на схід. Просив суд суворо не карати, оскільки усвідомив всі свої дії, за що щиро розкаюється в скоєному, хоче повернутись продовжити службу у військовій частині.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю, переконавшись у добровільності та істинності його позиції за згодою сторін, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оспорювати ці обставини та кваліфікацію інкримінованого правопорушення справи в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними протиправними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових злочинів.

При обранні міри покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, а саме, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

Суд враховує особу обвинуваченого, а саме, що він вважається не судимим, за представленою характеристикою з місця служби характеризується посередньо, доручені йому завдання виконує недбало, ініціативу не проявляє, в складній обстановці розгублюється, підтримання закріпленого озброєння і техніки підрозділу здійснює недбало, разом з тим, в добровільному порядку підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, має навички механіка водія танку, що підтверджено відповідними посвідченнями, є учасником бойових дій, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, як працьовита людина, будь яких порушень громадського порядку не допускав, заяви та скарги від односельчан до сільради не надходили, наявні родинні відносини, дочка та онуки, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, на обліку в спеціалізований установах не перебуває, вину у вчиненому злочині визнавав як в ході досудового слідства так і на протязі всього розгляду справи, засуджує себе за вчинене діяння, не намагався уникнути відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням думки сторони публічного обвинувачення, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих, а також з врахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, його усвідомлення своїх дій та відношення до скоєного, намір продовжити військову службу та захист держави, яка в теперішній момент перебуває у стані війни та активних бойових дій, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчиненню нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, що на думку суду відповідає меті покарання, є справедливим і достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст.50 КК України меті покарання та відповідатиме принципу верховенства права, закріпленого ст.8 КПК України, принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, якою визначено, що «..кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом який… встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.».

Крім того, суд приймає рішення, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку також виходячи з того, що на даний час в Україні введено та діє воєнний стан і, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, маючи військові навички, бажає продовжити військову служби під час мобілізації, на особливий період з метою подолання військової агресії російської федерації на території України.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Заходи забезпечення по даному кримінальному провадженні не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази по справі - відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6(шести) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомляти командира військової частини або уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без дозволу командира військової частини або без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до командира військової частини або уповноваженого органу з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_5 доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби - уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_6