Номер провадження: 11-кп/813/370/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002985 від 29 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березівка Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання відраховується з моменту фактичного затримання, тобто з 28 жовтня 2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 28 жовтня 2018 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього увезення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 26 жовтня 2018 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , діючи на ґрунті неприязних відносин, реалізуючи злочинний намір, направлений на умисне вбивство своєї матері ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілій, яка знаходилась на ліжку, декілька ударів кулаками обох рук в область голови, після чого підняв її з ліжка та кинув на підлогу, де наніс їй численні удари руками та ногами в область голови, шиї, верхніх і нижніх кінцівок та тулубу.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких 28 жовтня 2018 року наступила її смерть

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просила скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджують доказами дослідженими під час судового розгляду.

Під час судових засідань не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 та вичерпані можливості їх тримання.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що кримінальне провадження відносно нього було сфабриковане працівниками поліції, які під час здійснення досудового розслідування застосовували до нього фізичне та психологічне насильство.

Також зазначив, що судовий розгляд в суді першої інстанції здійснювався неефективно.

Крім того від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначив, що категорично не погоджується з пред`явленим йому обвинуваченням та просив апеляційний суд ухвалити законне та справедливе судове рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи викладені в його апеляційній скарзі та повідомив, що під час проведення обшуку працівники поліції застосовували до нього недозволені методи здійснення досудового розслідування, вчинили відносно нього фізичне та психологічне насильство, а також здійснили крадіжку його особистих речей та документів.

Заслухавши думку учасників судового процесу щодо необхідності доручення Державному бюро розслідувань провести дослідження фактів щодо застосування до ОСОБА_8 незаконних методів здійснення досудового розслідування, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст.1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові № 532/47/16-к від 21.06.2018 року. Верховний суд підкреслив, що залишення без процесуальної уваги заяв обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону відповідно до ст.419 КПК України.

Частиною 6 ст.206 КПК України передбачено, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до положень п.1) ч.4 ст.216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування в тому числі злочинів вчинених працівником правоохоронного органу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №0002985 досудове розслідування здійснювалось працівниками Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

За таких обставин, враховуючи вимоги п.1) ч.4 ст.216 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне доручити другому слідчому відділу Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м.Одеса) провести дослідження відомостей про факти, що заявлені обвинуваченим ОСОБА_8 про застосування до нього працівниками поліції недозволених методів здійснення досудового розслідування під час проведення з ним першочергових слідчих дій у кримінальному провадженні №0002985 від 29 жовтня 2018 року.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним зобов`язати ТУ ДБР надати апеляційному суду копію прийнятого за результатами розгляду скарги процесуального рішення.

Керуючись статтями 206, 216, 350, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Доручити другому слідчому відділу (з дислокацією у м.Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві провести перевірку фактів, викладених у заяві обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів досудового розслідування та крадіжки його речей і документів працівниками поліції під час проведення обшуку, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Копію прийнятого процесуального рішення за результатами проведення досудового розслідування направити до Одеського апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4