КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1914/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року, -

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке вилучене 19.12.2023 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: блокнот синього кольору із рукописними записами, який поміщено до спеціального пакету №NPU1100746; телефон марки «Samsung» в корпусі бузового кольору; телефон марки «iPhone 7» в корпусі чорного кольору; 3 сім картки мобільних операторів «лайфселл» ( НОМЕР_1 ), «Київстар» ( НОМЕР_2 ) та «Водафон» ( НОМЕР_3 ); тримач для сім-картки «лайфселл» з номером телефону НОМЕР_4 , які поміщено до спеціального пакету №WAR1219245; електроні ваги сріблястого кольору, які поміщено до спеціального пакету №WAR1219244; ноутбук марки «Lenovo» S540-15iwl, mo: MYNPOB9922003 сірого кольору із зарядним пристроєм, який поміщено до спеціального пакету № NPU41306992; телефон марки ««iPhone 14 Pro 256 Gb» imei: № НОМЕР_5 в корпусі фіолетового кольору у чохлі чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №WAR2129282, із забороною будь-яким особам його використовувати, перетворювати, розпоряджатись та відчужувати на користь третіх осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2024, її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді винесена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Вказує, що клопотання прокурора не містить будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту. По змісту клопотання взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Апелянт звертає увагу, що він у даному кримінальному проваджені має статус свідка.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без його участі, а копію рішення останній отримав лише 29.01.2024 через Електронний суд.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду від останнього не надходило.

З урахуванням зазначеного, а також строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власника майнав підтримку поданої апеляційної скарги, яку просив задовольнити з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна ОСОБА_6 , а про наявність даного рішення останньому стало відомо 29.01.2024 через Електронний суд, що підтверджується довідкою від 29.01.2024 /а.с. 165/, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000953, відомості щодо якого внесені 15.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що всупереч вищезазначеним нормам, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.04.2023, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, вирішили утворити та очолити внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне злочинне об`єднання - злочинну організацію, метою діяльності якої має стати вчинення систематичного незаконного переправлення через митний кордон на територію України, придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, на території міста Києва, Київської області та інших регіонах України, з метою особистого протиправного збагачення наркотичних засобів, обіг яких обмежено, а саме: кокаїну; особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА; психотропної речовини обіг якої обмежено - кетамін; особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - псилоцин; особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - 4-ММС; особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс; психотропної речовини, обіг якої обмежено і стосовно якої допускаються виключення деяких заходів контролю - альпразолам; психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін.

Також, з метою забезпечення існування та функціонування злочинної організації ОСОБА_8 , та невстановлені досудовим розслідуванням особи спільно розробили єдиний злочинний план, спрямований на безперешкодне, протягом невстановленого досудовим розслідуванням проміжку часу, але не пізніше ніж з 08.04.2023 до 19.12.2023 систематичне переміщення через митний контроль кордону України з приховуванням від митного контролю наркотичних речовин та психотропних засобів, їх придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також незаконний збут шляхом передачі із рук в руки, та поштовими відправленнями через загальновідомі поштові компанії. Даний злочинний план включав у себе розподіл ролей та функції кожного із учасників злочинного об`єднання на кожному етапі реалізації злочинного умислу, з метою незаконного збагачення організаторів та учасників злочинної організації, що у подальшому стало єдиним джерелом їх доходів.

Водночас, ОСОБА_8 , разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами усвідомлювали, що оскільки вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, самостійно реалізувати свій злочинний умисел вони не зможуть, така протиправна діяльність потребує чітких та узгоджених дій, значної кількості людей.

Забезпечуючи стійкість злочинної організації, керованість і тривалість намічених злочинних дій, ОСОБА_8 , та невстановлені досудовим розслідуванням особи використовували для відбору кандидатів їх особисті якості - лідерські навички, схильність до вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, набуті ними навички під час скоєння таких злочинів, умови їх життя, зв`язки (у тому числі серед осіб, які вживають наркотичні засоби та психотропні речовини), здатність до підпорядкування, наявність серед наркозалежних осіб перевірених джерел збуту тощо.

Таким чином, у різний період часу при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, з метою підтримання внутрішньої і зовнішньої стійкості, ієрархії злочинної організації ОСОБА_8 , та невстановлені досудовим розслідуванням особи залучили до її складу: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , які утворили злочинну організацію, що складається із двох структурних частин, при цьому вся її ієрархія побудована по вертикалі у три ієрархічні ланки із чітким розподілом ролей та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

Вищевказані особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, за попередньою змовою зорганізувавшись у внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання, метою діяльності якого є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що вимагає ретельної, довготривалої підготовки, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного учасника злочинної організації, маючи єдині наміри щодо вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, підтримуючи між собою міцні внутрішні зв`язки, встановили чіткі правила поведінки у середині ієрархічного злочинного об`єднання, керівниками якого визнано ОСОБА_8 , та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, свідомо виконували всі їх вказівки.

Ієрархію злочинної організації ОСОБА_8 , та невстановлені досудовим розслідуванням особи забезпечували за рахунок її стабільного стійкого та згуртованого складу, централізованого підпорядкування учасників її керівникам, неухильного дотримання єдиних, загально визначених та обов`язкових для всіх правил поведінки, ретельного планування злочинної діяльності, чіткого розподілу ролей на кожному із етапів, визначеного алгоритму дій організаторів та інших учасників під час можливого викриття протиправної діяльності правоохоронними органами, домовленістю та готовністю до вчинення злочинів всіма членами злочинної організації у будь-який час, розподілом коштів, отриманих від протиправної діяльності між учасниками злочинної організації.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , та невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи спільно, зайняли першу (найвищу) ланку у створеній ними злочинній організації, згідно чого їм, як організаторам злочинної організації та найвищим керівникам повинні підпорядковуватись всі інші її учасники, які повинні були безумовно, чітко і своєчасно виконувати всі вказівки, настанови та вимоги.

При цьому саме ОСОБА_8 , та невстановлені досудовим розслідуванням особи, як організатори, визначали напрямки злочинної діяльності, здійснювали її планування і доводили іншим учасникам, координували їх дії згідно ієрархічної побудови організації, приймали рішення про включення до складу злочинної організації або виключення із неї конкретних учасників, здійснювали контроль за діяльністю останніх.

До інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб у ієрархії в злочинній організації, що у свою чергу розподілялось на окремі структурні частини (керівниками яких є ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 ), створеної ОСОБА_8 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, увійшов ОСОБА_6 , який поділяв погляди щодо можливості вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин.

З метою виявлення та встановлення фактів які б підтверджували або спростовували причетність осіб до вчинення кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування було проведено ряд санкціонованих обшуків.

Так, 19.12.2023 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено речі, які зазначені у протоколі обшуку.

Постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_23 від 19.12.2023 вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000953.

22.12.2023 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна - речових доказів, що виявлені та вилучені 19.12.2023 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що вищезазначені речі мають значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення їх збереження та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, відчуження, а також вилучення інформації, яка зберігається на них, необхідно накласти на них арешт.

08.01.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, яке вилучене 19.12.2023 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: блокнот синього кольору із рукописними записами, який поміщено до спеціального пакету №NPU1100746; телефон марки «Samsung» в корпусі бузового кольору; телефон марки «iPhone 7» в корпусі чорного кольору; 3 сім картки мобільних операторів «лайфселл» ( НОМЕР_1 ), «Київстар» ( НОМЕР_2 ) та «Водафон» ( НОМЕР_3 ); тримач для сім-картки «лайфселл» з номером телефону НОМЕР_4 , які поміщено до спеціального пакету №WAR1219245; електроні ваги сріблястого кольору, які поміщено до спеціального пакету №WAR1219244; ноутбук марки «Lenovo» S540-15iwl, mo: MYNPOB9922003 сірого кольору із зарядним пристроєм, який поміщено до спеціального пакету № NPU41306992; телефон марки ««iPhone 14 Pro 256 Gb» imei: № НОМЕР_5 в корпусі фіолетового кольору у чохлі чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №WAR2129282, із забороною будь-яким особам його використовувати, перетворювати, розпоряджатись та відчужувати на користь третіх осіб.

Задовольняючи вищевказане клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що вилучені речі, за місцем проживання ОСОБА_6 , відповідають вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України і у встановленому закону порядку, визнані речовими доказами. А тому, враховуючи наявність достатніх даних, які вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, обставин вчинення кримінального правопорушення, наслідків, правових підстав для накладення арешту, слідчий суддя вважав необхідним застосувати заборону будь-кому і будь-яким чином користуватись, розпоряджатись та відчужувати вказане майно, оскільки невжиття вказаних заходів може призвести до непередбачених наслідків, у тому числі до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення вищевказаного майна, а також його незаконного відчуження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, а саме, як вже зазначалось вище, що вилучені речі, за місцем проживання ОСОБА_6 , відповідають вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України і у встановленому закону порядку, визнані речовими доказами.

Так, постановою старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_24 від 19.12.2023 блокнот синього кольору із рукописними записами, який поміщено до спеціального пакету №NPU1100746; телефон марки «Samsung» в корпусі бузкового кольору; телефон марки «iPhone 7» в корпусі чорного кольору; 3 сім картки мобільних операторів «лайфселл» ( НОМЕР_1 ), «Київстар» ( НОМЕР_2 ) та «Водафон» ( НОМЕР_3 ); тримач для сім-картки «лайфселл» з номером телефону НОМЕР_4 , які поміщено до спеціального пакету №WAR1219245; електроні ваги сріблястого кольору, які поміщено до спеціального пакету №WAR1219244; ноутбук марки «Lenovo» S540-15iwl, mo: MYNPOB9922003 сірого кольору із зарядним пристроєм, який поміщено до спеціального пакету № NPU41306992; телефон марки ««iPhone 14 Pro 256 Gb» imei: № НОМЕР_5 в корпусі фіолетового кольору у чохлі чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №WAR2129282, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000953, відомості щодо якого внесені 15.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається зі змісту клопотання встановлено, що вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 , має значення для подальшого досудового розслідування кримінального провадження та може бути використане, як доказ у кримінальному провадженні.

Разом з цим, ст. 100 КПК Українивизначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українислідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК Україниповинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4