ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 215/4904/15-к

провадження № 51-6005км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0001426, №0001595, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Реуцел Фалештського району, Республіки Молдова, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ), жителя АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, на строк 2 роки.

ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначено покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, на строк 3 роки.

Цивільний позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Міністерства освіти і науки України матеріальну шкоду в розмірі 109 497 грн.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Згідно з вироком суду відповідно до контракту, укладеного 22 травня 2015 року між ОСОБА_7 та Міністерством освіти і науки України, перший був призначений на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти» терміном з 01 липня 2014 року по 01 липня 2019 року.

Відповідно до п. 2.2 зазначеного контракту керівник ( ОСОБА_7 ) здійснює поточне і оперативне керівництво навчальним закладом, організовує його соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань навчального закладу, передбачених статутом та цим контрактом.

Згідно з указаним контрактом директор ОСОБА_7 наділений такими правами та обов`язками:

- розпоряджатися майном навчального закладу відповідно до законодавства України;

- розпоряджатися коштами навчального закладу в межах кошторису доходів і видатків, затвердженого в установленому порядку;

- укладати угоди, господарські та інші договори в межах і у спосіб, установлений законодавством;

- забезпечувати стійке фінансово-економічне становище навчального закладу;

- забезпечувати ефективне управління майном навчального закладу та його раціональне використання;

- забезпечувати виконання показників ефективності використання державного майна та його збереження, раціонального використання бюджетних коштів, а також показників майнового стану навчального закладу;

- забезпечувати цільове та ефективне використання коштів загального та спеціального фонду державного бюджету;

- забезпечувати дотримання у встановленому порядку обслуговування й використання бюджетних коштів;

- забезпечувати складання в установленому порядку річного кошторису доходів видатків навчального закладу та затвердження його Міністерством освіти і науки України, або Управлінням, а також своєчасне подання фінансової та статистичної звітності, відповідної інформації про майновий стан навчального закладу;

Крім цього, згідно з посадовою інструкцією директора, погодженого головою профкому та затвердженою директором ДПТНЗ «КЦПО», ОСОБА_7 здійснює керівництво навчальним закладом відповідно до його статуту і чинного законодавства України, рішень Уряду, Міністерства освіти і науки України та наділений наступними правами і обов`язками:

- самостійно вирішувати всі питання управління (керівництва) діяльністю КЦПО;

- визначати структуру управління КЦПО, штатний розклад, вирішувати наукові, навчально-методичні, адміністративні, фінансові, господарські та інші питання;

- забезпечувати раціональне використання бюджетних асигнувань, а також коштів, що надходять з інших джерел.

Директор несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна (п. 6.12) відповідно до статуту навчального закладу.

ОСОБА_7 , діючи на підставі зазначеного контракту, у період часу з 22 травня 2014 року по 31 грудня 2015 року займав керівну посаду директора ДПТНЗ «КЦПО», пов`язану з організаційно-розпорядчими, фінансово-економічними та адміністративно-господарськими обов`язками, будучи службовою особою згідно з приміткою 1 ст. 364 КК України, вчинив злочин за таких обставин.

16 серпня 2015 року ОСОБА_7 , порушуючи свої повноваження і використовуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції всупереч інтересам служби, за усною домовленістю передав у власність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 металеві ворота, які перебували на балансі ДПТНЗ «КЦПО» і відповідно до порядку списання об`єктів державної власності від 08 листопада 2007 року № 1314 не списані з підзвіту закладу, а оприбутковані в 2014 році на рахунок 234 «Господарські матеріали і канцелярські приладдя» та оцінені в сумі 800 грн. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи впевненими в тому, що їхні дії правомірні, за допомогою газозварювальної техніки розрізали металеві ворота на чотири частини, завантажили їх до свого автомобіля та виїхали за територію закладу.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 191 КК України за ознаками розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Крім того, у серпні 2014 року у ОСОБА_7 виник корисливий умисел, спрямований на розтрату майна, яке було в його оперативно-господарському управлінні та перебувало на балансі ДПТНЗ «КЦПО».

Так, приблизно у серпні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до раніше йому невідомого ОСОБА_10 , з яким домовився про те, що останній придбає в нього на металобрухт автомобільні ваги, інв. 10420001, та сіялку СЗТ-3,6, інв. 10420130, які були розташовані на території навчального господарства ДПТНЗ « КЦПО » на вул. Кона, 2 в Тернівському районі м. Кривого Рогу .

Цього ж дня, ОСОБА_7 за попередньою домовленістю із ОСОБА_10 , будучи обізнаним про відповідальність за привласнення, розтрату, заволодіння майном навчального закладу, умисно, достовірно знаючи, що автомобільні ваги та сіялка перебували на балансі ДПТНЗ «КЦПО» і відповідно до порядку списання об`єктів державної власності від 08 листопада 2007 року № 1314 не списані з підзвіту закладу, а оприбутковані на рахунок 104 «Машини та обладнання», порушуючи свої повноваження і використовуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, всупереч інтересам служби за усною домовленістю з ОСОБА_10 продав останньому зазначене майно. Після цього, ОСОБА_10 , будучи впевненим у тому, що його дії правомірні, демонтував вищевказані автомобільні ваги та сіялку і обернув вказане майно на свою користь, надалі розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, у серпні 2014 року ОСОБА_7 продав раніше невідомому йому ОСОБА_11 трактор Т150Г, інв. 10420108, який був розміщений на території навчального господарства ДПТНЗ « КЦПО » та відповідно до порядку списання об`єктів державної власності від 08 листопада 2007 року № 1314 не списаний з підзвіту закладу, а оприбуткований на рахунок 104 «Машини та обладнання». Після цього ОСОБА_11 , будучи впевненим у тому, що його дії правомірні, розібрав цей трактор на частини та обернув указане майно на свою користь, розпорядившись ним згодом на власний розсуд.

Крім того, приблизно у серпні 2015 року ОСОБА_7 за попередньою домовленістю із ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що прес-підбирач «Калігнані», інв. НОМЕР_1 , перебуває на балансі ДПТНЗ «КЦПО», передав його в користування останньому. Після цього, ОСОБА_12 , будучи впевненим у тому, що його дії є правомірними, почав використовувати вищевказаний прес-підбирач у власних інтересах у господарстві.

У вересні 2015 року ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що бричка, інв.10420135, перебуває на балансі ДПТНЗ «КЦПО» та відповідно до порядку списання об`єктів державної власності від 08 листопада 2007 року № 1314 не списана з підзвіту закладу, а оприбуткована у 2007 році на рахунок 104 «Машини та обладнання», привласнив її.

Під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей ДПТНЗ «КЦПО» станом на 01 вересня 2015 року було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 190 649,47 грн.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 191 КК України за ознаками розтрати, привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинених повторно, у великих розмірах.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції або змінити судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом апеляційної інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, застосувавши до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України і звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Зазначає, що апеляційний суд, порушуючи положення ч. 4 ст. 401 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), безпідставно не викликав обвинуваченого ОСОБА_7 у підготовче судове засідання, яке відбулося 30 листопада 2022 року. Стверджує, що в матеріалах провадження відсутні докази належного повідомлення учасників судового розгляду про судовий розгляд в суді апеляційної інстанції на 31 січня та 08 лютого 2023 року. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження немає доказів направлення та вручення судової повістки обвинуваченому ОСОБА_7 в судові засідання, які відбулися 23 березня, 20 квітня, 17 травня 2023 року. Захисник зауважує, що 17 травня 2023 року подав до апеляційного суду клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи, яке просив розглядати без участі сторони захисту. Як указує захисник, 05 липня 2023 року апеляційний суд провів розгляд справи без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який не був належно повідомлений судом, усупереч заяві сторони захисту не проводити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого, що, на думку скаржника, є порушенням КПК України та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зазначає, що у справі відсутні обставини, які б дозволяли проведення судового розгляду без участі обвинуваченого, у тому числі у виді спеціального судового розслідування. Вважає, що апеляційний суд під час підготовчого судового засідання безпідставно не ухвалив рішення про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 згідно з приписами ст. 401 КПК України. Вважає релевантними обставини, зазначені в рішеннях ЄСПЛ: від 05 жовтня 2017 року справа «Суханов проти України» (заява № 32598/07), від 15 квітня 2015 року «Чопенко проти України». Вважає, що, оскільки в суді були відсутні відомості про те, що обвинувачений хворіє, то без його участі апеляційний суд не мав права проводити судовий розгляд справи. Захисник посилається на надмірну суворість покарання, призначеного ОСОБА_7 , та вважає, що суди не повною мірою урахували вік і стан його здоров`я, просить застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.

За змістом положень ч. 1 указаної статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

У статті 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Приймаючи рішення про залишення вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_7 без змін, суд апеляційної інстанції дотримався зазначених вище вимог закону.

Як убачається з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України, та кваліфікація його дій у скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника про те, що апеляційний суд у судовому засіданні, яке відбулося 30 листопада 2022 року, не проводив жодних підготовчих дій і не вирішував питання, які необхідні для проведення апеляційного розгляду, зокрема, щодо участі у судовому засіданні обвинуваченого, чим було порушено його право, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що суддя Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_13 відповідно до приписів ст. 401 КПК України одноособово, без виклику сторін ухвалою від 30 листопада 2022 року закінчив підготовчі дії в апеляційному провадженні за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_6 на вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 і призначив справу до розгляду на 12 січня 2023 року об 11:00 (т. 10, а.к.п. 95). Колегія суддів Верховного Суду не вбачає в діях судді ОСОБА_13 порушень кримінального процесуального закону.

Апеляційний розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 був призначений на 12 січня 2023 року об 11:00. У матеріалах кримінального провадження є клопотання, яке надійшло через «Електронний суд» від захисника ОСОБА_6 , про відкладення судового розгляду, призначеного на 12 січня 2023 року об 11:00, у зв`язку з хворобою обвинуваченого (т. 10, а.к.п. 97). Слухання справи через неявку учасників процесу було відкладено на 31 січня 2023 року (журнал судового засідання від 12 січня 2023 року, т. 10, а.к.п. 100).

31 січня 2023 року судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду, що підтверджено довідкою, розгляд справи було відкладено на 08 лютого 2023 року (т. 10, а.к.п. 103).

Доводи захисника про те, що в матеріалах провадження відсутні докази належного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судового розгляду на 08 лютого, 23 березня, 20 квітня, 17 травня 2023 року, не є слушними.

Так, у матеріалах кримінального провадження є повідомлення, направлені всім учасникам судового розгляду, Дніпровським апеляційним судом, про розгляд за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_6 на вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 , призначений на 08 лютого, 23 березня, 20 квітня, 17 травня 2023 року (т. 10, а.к.п. 106, 124, 141, 159). Також у матеріалах провадження наявні повідомлення про виклик у судові засідання, призначені на 23 березня, 20 квітня, 17 травня 2023 року, і довідки про доставку повідомлень на електронну адресу обвинуваченого та смс-повідомлень (т. 10, а.к.п. 125-127, 142, 143, 159, 160, 163). Такі ж повідомлення у матеріалах справи є і про виклик ОСОБА_7 у судове засідання, призначене на 05 липня 2023 року на 12:00 (т. 10, а.к.п. 167, 168, 171).

Крім того, до матеріалів кримінального провадження долучено клопотання від захисника ОСОБА_6 , які надійшли до Дніпровського апеляційного суду через «Електронний суд», про відкладення у зв`язку із хворобою ОСОБА_7 судового розгляду, призначеного на 08 лютого 2023 року (т. 10, а.к.п. 114, 119), 23 березня 2023 року (т. 10, а.к.п. 132) та 20 квітня 2023 року (т. 10, а.к.п. 146).

17 травня 2023 року судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою його учасників на 05 липня 2023 року (журнал судового засідання, т. 10, а.к.п. 166). Також у матеріалах кримінального провадження є клопотання захисника ОСОБА_6 про проведення повторної судово-економічної експертизи, яке надійшло до апеляційного суду 17 травня 2023 року (т. 10, а.к.п. 164-165).

05 липня 2023 року прокурор на підставі ст. 430 КПК України відмовився від своєї апеляційної скарги, поданої на вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 (т. 10, а.к.п. 175).

Колегія суддів Верховного Суду вбачає, що захисник ОСОБА_6 , який був присутній у судовому засіданні 05 липня 2023 року, не заперечував про проведення судового засідання без участі засудженого ОСОБА_7 (звукозапис і журнал судового засідання від 05 липня 2023 року).

Сам засуджений після отримання повідомлення про апеляційний розгляд, призначений на 05 липня 2023 року, не висував вимоги проводити судове засідання в апеляційному суді за його участю, а апеляційний суд не визнав обов`язковою його участь у розгляді. Участь захисника в цьому провадженні є необов`язковою.

За таких обставин апеляційний суд не мав перешкод для розгляду кримінального провадження за відсутності ОСОБА_7 .

З урахуванням зазначеного колегія суддів не вбачає порушень права ОСОБА_7 на захист.

Посилання захисника на рішеннях ЄСПЛ: від 05 жовтня 2017 року справа «Суханов проти України» (заява № 32598/07), від 15 квітня 2015 року «Чопенко проти України», не є слушними, оскільки обставини цього кримінального провадження не є релевантними обставинам, зазначеним у рішеннях ЄСПЛ.

Посилання захисника на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість є безпідставними.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України, є нетяжким злочином, а передбачене ч. 4 ст. 191 КК України - тяжким злочином), дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, і призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю в межах санкції статті. Підстави вважати його надто суворим, на думку колегія суддів, відсутні.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України суперечитиме чинному законодавству, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування статей 75, 76 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 відповідає положенням статей 370, 419 КПК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3