Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1874/23
Провадження № 1-кс/483/44/2024
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2024 року м. Очаків

Слідчий суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» та використанням прокурором та захисником комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, є громадянином України, з повною загальною середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор»,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді оператора відділення протитанкових ракетних комплексів взводу вогневої підтримки 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998; Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» та додатку № 1 до вказаної постанови («Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України»), а також ст. ст. 9, 11, 16, 28, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, приблизно в перших числах грудня 2023 року, в обідній час (більш точну дату та час встановити не виявилось можливим), ОСОБА_5 перебуваючи у лісосмузі, що розташована неподалік від с. Благодатне, Чорноморської ТГ, Миколаївського району, Миколаївської області виявив полімерний пакет, в якому знаходились два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 промислового виготовлення, з двома підривачами - уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, що у поєднанні утворюють два вибухових пристрої промислового виготовлення військового призначення дві оборонні осколкові ручні гранати Ф-1, які відносяться до бойових припасів основного призначення. Знайдені вищевказані предмети, ОСОБА_5 вирішив залишити собі, таким чином незаконно придбавши бойові припаси, а саме два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 промислового виготовлення, з двома підривачами - уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, що у поєднанні утворюють два вибухових пристрої промислового виготовлення військового призначення дві оборонні осколкові ручні гранати Ф-1, які відносяться до бойових припасів основного призначення. Безпосередньо після виявлення бойових припасів, ОСОБА_5 маючи умисел на їх подальше зберігання, з лісосмуги переніс незаконно придбані ним два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 промислового виготовлення, з двома підривачами - уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, що у поєднанні утворюють два вибухових пристрої промислового виготовлення військового призначення дві обороні осколкові ручні гранати Ф-1, які відносяться до бойових припасів основного призначення до постійного проживання, а саме до приватного домоволодіння АДРЕСА_2 , де і став їх незаконно зберігати у шафі з одягом, що знаходиться в одній із житлових кімнат вказаного приватного домоволодіння без передбаченого законом дозволу, приблизно до 11:25 години. 19 січня 2024 року. Так, 19 січня 2024 року, в період часу з 11:25 години до 13:09 години за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 було проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 промислового виготовлення, з двома підривачами - уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, що у поєднанні утворюють два вибухових пристрої промислового виготовлення військового призначення дві оборонні осколкові ручні гранати Ф-1, які відносяться до бойових припасів основного призначення і які ОСОБА_5 незаконно зберігав за місцем свого постійного проживання без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді оператора відділення протитанкових ракетних комплексів взводу вогневої підтримки 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 16 грудня 2023 року, приблизно о 13:00 годині, керуючи за усною домовленістю з ОСОБА_6 легковим автомобілем марки «PEUGEOT 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та одночасно перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 під приводом придбання запчастин для ремонту автомобіля, приїхав до території гаражного кооперативу «Травневий» по вул. Суворова, 153/1 в м. Очакові Миколаївського району Миколаївської області, де зупинився біля будівлі гаражу № НОМЕР_3 . В цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «PEUGEOT 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Розуміючи, що його злочинним діям, ОСОБА_6 буде чинити опір, з метою пригнічення волі останньої, ОСОБА_5 прийняв рішення, про застосування щодо ОСОБА_6 фізичного насильства. З цією метою, ОСОБА_5 вийшов з салону транспортного засобу, покинувши місце водія, після чого сів на заднє пасажирське сидіння, за спиною ОСОБА_6 , яка в цей час знаходилась на передньому пасажирському сидінні. Діючи раптово, ОСОБА_5 опустив у свій бік спинку крісла переднього пасажирського сидіння, надавши тим самими ОСОБА_6 положення, близького до горизонтального, після чого, наклав свою ліву руку на область шиї останньої, здійснюючи при цьому натиск, а правою рукою, в якій знаходилась ганчірка, закривав їй обличчя. Під час даних дій, ОСОБА_6 вдалося звільнитись, переповзти на місце водія і через відповідні двері, покинути салон транспортного засобу. Розуміючи загрозу своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_6 намагалась втекти, однак за кілька метрів від автомобіля була наздогнана ОСОБА_5 , який в свою чергу схопив ОСОБА_6 за волосся та наніс їй щонайменше один удар кулаком своєї руки в область попереку і ще щонайменше один удар кулаком своєї руки в область обличчя, з права, при цьому намагаючись тягнути ОСОБА_6 в бік транспортного засобу, тим самим спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя та садна правої гомілки, кожне з яких відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження. Вказані події були помічені сторонньою особою. Розуміючи це, ОСОБА_5 не відмовився від доведення свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом до кінця, сів на місце водія легкового автомобіля марки «PEUGEOT 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та за допомогою ключа, який він знайшов в салоні автомобілю увімкнув замок запалювання, тим самим привів у роботу двигун, отримавши таким чином можливість здійснити рух на вказаному автомобілі, після чого покинув місце події, розпорядившись викраденим за вищевказаних обставин транспортним засобом на власний розсуд, чим протиправно його вилучив всупереч волі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_7 у розмірі 202984,00 грн., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

12 березня 2024 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» на строк 60 днів.

Клопотання обґрунтовується тим, що 12 березня 2024 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області направлено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, проте згідно акту авторозподілу, призначити відповідний склад суду неможливо у зв`язку із участю суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Разом з тим, строк тримання під вартою ОСОБА_5 визначений ухвалою слідчого судді закінчується 17 березня 2024 року, а ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не втратили актуальність. Враховуючи, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 199 КК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження та розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті, прокурор просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 в умовах державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні своє клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав.

Захисник посилаючись на відсутність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України просив змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думки осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, дослідивши документи додані до клопотання, слідчий суддя дійшла такого.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 199 КК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При продовженні запобіжного заходу, суд враховує наявні матеріали кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України.

Вказані кримінальні правопорушення, відповідно до положень ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами.

Ухвалою слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 березня 2024 року включно без права внесення застави.

12 березня 2024 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000275 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України, проте згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначення не відбулося , оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи, судді ОСОБА_1 та ОСОБА_8 слухали поєднану справу, яка виключає розгляд поточної, у судді ОСОБА_9 неповноважність (закінчено або не розпочався період повноважень).

Поданням голови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2024 року вказане вище кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 направлено до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про його направлення для розгляду до іншого місцевого суду.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

При цьому відомості, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення відсутні.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не має стійких соціальних зв`язків, вчинив тяжкі злочини, за один з яких йому, у разі визнання його винним, загрожує покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі. Зазначене дає підстави вважати, що в разі обрання ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу, останній матиме можливість переховуватись від суду, у тому числі може змінити своє постійне місце проживання, відбути у неконтрольовану державою територію України, виїхати за межі території України, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде не можливим; - незаконно впливати на інших осіб в даному кримінальному провадженні, шляхом схиляння їх до дачі неправдивих показів або до показів, які виправдовують його з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він є сусідом потерпілої ОСОБА_6 та вчинив щодо останньої фізичне насильство, під час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, проживаючи за однією адресою з рядом свідків, допитаних в рамках кримінального провадження, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_5 має можливість впливати на даних осіб, шляхом схиляння їх до дачі неправдивих показів або до показів, які виправдовують його з метою уникнення кримінальної відповідальності; - може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, вказаний факт ґрунтується на тому, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, а тому ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доведеними.

Неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів обумовлена, тим що жоден інший запобіжний захід не забезпечить попередження вказаним ризикам, ураховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, спроби обвинуваченого уникнути відповідальності.

Вказані ризики враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на теперішній час не втратили своєї актуальності.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя дійшла висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який запропоновано прокурором, є недоцільним, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам, отже, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК України, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без права внесення застави у відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 186-187, 193-194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 11 травня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою припиняє свою дію о 00 годині 00 хвилин 12 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: