Справа № 646/2789/23
№ провадження 1-кп/646/169/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0001149 від 05.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суховля Городоцького району Львівської області, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 №7 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат

ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших.

Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 23.03.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 23.03.2023 близько 18 год. 00 хв. т.в.о. командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_7 вишикувано особовий склад роти, в тому числі солдата ОСОБА_6 , в АДРЕСА_2 з метою доведення бойового розпорядження №82/КП. КСП - ГЛУШАКІВКА від 23.03.2023.

Під час шикування старшим лейтенантом ОСОБА_7 в усному порядку доведено бойове розпорядження №82/КП. КСП - ГЛУШАКІВКА від 23.03.2023 до підлеглого ОСОБА_6 щодо формування РТГр для застосування в якості загальновійськового резерву командира ОТУ «Лиман» №3.

Однак, солдат ОСОБА_6 , будучи невдоволеним наказом щодо його відрядження для формування РТГр для застосування в якості загальновійськового резерву командира ОТУ «Лиман» №3, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження №82/КП. КСП - ГЛУШАКІВКА від 23.03.2023, а саме 23.03.2023 близько 18 год. 00 хв., перебуваючи на території с. Кругляківка Куп?янського району Харківської області, в присутності особового складу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлюваного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження, а саме висуватись на позиції для формування РТГр для застосування в якості загальновійськового резерву командира ОТУ «Лиман» № НОМЕР_3 , чим підірвав боєготовність та боєздатність стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, особовий склад 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження №82/КП. КСП -ГЛУШАКІВКА від 23.03.2023, яке доведено старшим лейтенантом ОСОБА_7 щодо формування РТГр для застосування в якості загальновійськового резерву командира ОТУ «Лиман» №3, а солдат ОСОБА_3 , залишився в АДРЕСА_2 .

Такі дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України- непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

10 травня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , та прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001149 від 05.06.2023, укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з угодою ОСОБА_3 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 .

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги інтереси суспільства, відомості щодо особи ОСОБА_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, бажає продовжувати військову службу та виконувати конституційний обов`язок із захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності Української Держави вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення, та призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження стороком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави двадцять відсотків.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просила призначити йому узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, суд перевірив, що ОСОБА_3 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України -непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він з середньою спеціальною освітою, має постійне місце реєстрації та фактичного мешкання, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до відомостей КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області на обліку у лікаря-нарколога не перебуває та лікаря-психіатра не перебуває.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 та відсутність обставин, що обтяжують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого, враховуючи клопотання командира військової частини НОМЕР_4 щодо міри покарання, а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення, та призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, за якою належить призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд встановив, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2023 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 161 040,00 грн.

08.05.2023 ОСОБА_3 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом начальника ДУ "Харківський слідчий ізолятор" (вих.№12/12-5208/БР від 08.05.2022).

Довідкою ТУ ДСА у Харківській області №04-48/1000/23 від 08.05.2023 підтверджено, що 07.05.2023 кошти у загальній сумі 161040,00 грн. надійшли на депозитний рахунок територіального управління з призначенням платежу «Оплата застави за підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно ухвали від 05.05.2023, справа №642/2330/23.

Відповідно до квитанції АТ «Універсал Банк» №1А75-Х71М-2РС3-КЕС3 від 07.05.2023 платник ОСОБА_11 .

Відповідно до абз.3 ч.4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 5 ст.72 КК України ОСОБА_3 зараховується в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по 08 травня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_3 виконав покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_11 після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 374 - 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10.05.2024 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001149 від 05.06.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки призначити ОСОБА_3 службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання, а умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по 08 травня 2023 року, включно, відповідно до вимог ч.1,ч.5 ст.72КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Після набрання цим вироком законної сили заставу в розмірі 161 040 грн (сто шістдесят одна тисяча сорок гривень 00 копійок), внесену 07.05.2023 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області у якості застави за ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05.05.2023 у справі №642/2330/23 - повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуючий: ОСОБА_1