УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 Справа №607/11229/23 Провадження №1-кп/607/193/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

та захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 23 лютого 2023 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 23 лютого 2023 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки строк зазначеного запобіжного заходу обвинуваченим закінчується та на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. За вказаних обставин вважає, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їх процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою його підзахисного, водночас просить змінити застосований відносно нього запобіжний захід на особисте зобов`язання, з урахуванням особи обвинуваченого, який є особою молодого віку, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, перебування на його утриманні цивільної дружини та матері, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, тривалий термін перебування його під вартою, а також зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість просять змінити застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши клопотання прокурора про продовження строку застосованого відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити за безпідставністю, а клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком до 60 днів з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року на термін до 09 березня 2024 року.

Також ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2023 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року на термін до 09 березня 2024 року.

При вирішенні клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту щодо запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Таким чином суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останніх більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.

При цьому суд враховує те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, тобто з урахуванням вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. Крім того на даний час продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 з огляду на санкцію статті обвинувачення, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, адже останній ніде не працює та не має постійного джерела доходу, а тому з метою забезпечити себе матеріально може продовжити вчиняти подібні кримінальні правопорушення.

Крім того прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, тобто з урахуванням вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також за ч. 3 ст. 307 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, що в силу вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Крім того на даний час продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_5 з огляду на санкцію статті обвинувачення, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, адже останній ніде не працює та не має постійного джерела доходу, а тому з метою забезпечити себе матеріально може продовжити вчиняти подібні кримінальні правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, а тому враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд вважає виправданим подальше тримання обвинувачених під вартою, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, а саме особисте зобов`язання та домашній арешт, слід відмовити, а клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком до 60 днів.

Крім того в судовому засіданні розглянуто питання щодо доцільності проведення перевірки фактів, викладених обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про застосування незаконних методів слідства під час досудового розслідування. Так, під час допиту в ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що при проведенні огляду місця події 23 лютого 2023 року у даному кримінальному провадженні ст. о/у УБН в Тернопільській області ДБН Національної поліції України ОСОБА_8 застосовував відносно них психологічне та фізичне насильство, зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 повідомив про те, що під час даної слідчої дії вказаний працівник поліції наніс йому удари в ліву руку та в грудну клітку, запитуючи при цьому чи є у нього зброя. Також обвинувачений ОСОБА_9 повідомив, що вказаний працівник поліції застосовував до нього силу, проте ударів не завдавав.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про доцільність проведення перевірки фактів, викладених обвинуваченими щодо застосування відносно них психологічного та фізичного насильства під час досудового розслідування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечив щодо проведення перевірки фактів, викладених під час допиту обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , щодо застосування відносно них насильства під час проведення огляду місця події, оскільки вважає, що в судовому засіданні в ході допиту обвинувачених було достовірно встановлено застосування незаконних методів слідства під час досудового розслідування та зазначені факти прокурором не спростовано, а також з метою раціонального використання часу судового розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні при вирішенні питання про проведення перевірки фактів щодо застосування відносно обвинувачених психологічного та фізичного насильства в ході огляду місця події покладається на думку суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України встановлено, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Кримінальне процесуальне законодавство не містить положень щодо безпосереднього врегулювання випадків подання таких заяв особою не на стадії досудового розслідування, а під час судового розгляду кримінального провадження або перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Проте відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати в даному випадку загальні засади кримінального провадження, зокрема, засаду законності, яка закріплена ст. 9 КПК України, відповідно до вимог ч. 1 якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно, суд вважає за необхідне застосувати за аналогією закону положення п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування провести перевірку фактів, викладених обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно можливих незаконних методів слідства під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме застосування відносно обвинувачених психологічного та фізичного насильства під час проведення огляду місця події.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених, серед іншого, працівником правоохоронного органу.

Таким чином, враховуючи повідомлені під час допиту в судовому засіданні обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відомості щодо застосування відносно них ст. о/у УБН в Тернопільській області ДБН Національної поліції України ОСОБА_8 психологічного та фізичного насильства, зокрема, нанесення обвинуваченому ОСОБА_5 ударів в ліву руку та в грудну клітку, а також застосовування сили до обвинуваченого ОСОБА_9 , суд вважає за необхідне доручити четвертому слідчому відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові,провести перевірку вказаних фактів, та матеріали за результатами її проведення надіслати суду.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 206, 214, 216, 318, 331, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 05 травня 2024 року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на особисте зобов`язання відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 05 травня 2024 року.

Доручити четвертому слідчому відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, провести перевірку фактів, викладених обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про застосування відносно них психологічного та фізичного насильства старшим оперуповноваженим УБН в Тернопільській області ДБН Національної поліції України ОСОБА_8 , при проведенні огляду місця події 23 лютого 2023 року у кримінальному провадженні №0000522 від 23 лютого 2023 року, та матеріали за результатами проведеної перевірки надіслати суду.

Судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 23 лютого 2023 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, відкласти на 13 год. 00 хв. 05 квітня 2024 року, повторити виклик учасників судового провадження та надати вимогу на конвоювання обвинувачених в зал судових засідань.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та четвертому слідчому відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові,для виконання в частині перевірки щодо застосування насильства відносно обвинувачених.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку лише в частині продовження строку запобіжного заходу безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1