Справа № 742/1548/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/368/24
Категорія - ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000239 від 27.02.2023, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івківці Прилуцького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою.

У строк відбування покарання зараховано строк перебування ОСОБА_8 під вартою з 27.02.2023 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта розміром 2642 грн. 92 коп.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 25.02.2023 у вечірній час доби, у період дії на території України воєнного стану, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХI, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено, ОСОБА_8 , перебуваючи у житловому будинку потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з єдиним прямим умислом, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, сприйнявши ОСОБА_9 як особу, яка через похилий вік не зможе чинити фізичного опору в разі нападу, вчинив напад на останнього з метою заволодіння його грошовими коштами.

Так, ОСОБА_8 , перебуваючи поруч з потерпілим ОСОБА_9 , що сидів на ліжку, завдав потерпілому декілька (не менше трьох) ударів кулаками в область голови, від чого останній упав на підлогу, після чого, висловлюючи під час завдання ударів вимогу передання йому грошових коштів, завдав потерпілому декілька (не менше чотирьох) ударів кулаками та взутими в кросівки ногами в область тулуба та шиї. Від вказаних вище дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта № 64 від 03.03.2023, отримав тілесні ушкодження, у вигляді: переломів 8 та 9 ребра справа та синця бічної поверхні правої половини грудної клітки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня; рани на фоні синця лівої завушної ділянки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; синця передньої поверхні правої половини грудної клітки, синців лівої та правої вушних раковин, садна правої скроневої ділянки на фоні синця лобної ділянки з переходом на скроневу, виличну та щічну ділянку, синця бічної ділянки шиї, які як в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Після цього ОСОБА_8 припинив бити потерпілого та знову висловив вимогу дати йому грошей, на що потерпілий ОСОБА_9 , під загрозою подальшого отримання тілесних ушкоджень, передав ОСОБА_8 , грошові кошти у розмірі 450 грн., з якими останній покинув місце скоєння злочину, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, дослідивши повторно докази по справі, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у межах санкції даної статті. Вказує, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, ґрунтується на припущеннях, недостовірних та недопустимих доказах і ухвалений з порушенням презумпції невинуватості, не містить аналізу доказів, а висновок про їх узгодженість та взаємозв`язок є безпідставним, оскільки суд не проаналізував і не співставив фактичні дані, отримані з різних процесуальних джерел доказів. Зазначає, що обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та заперечував кваліфікацію його дій як розбій. З показань обвинуваченого слідує, що завдав потерпілому чотири удари: два в область голови та два по ребрах рефлекторно, щоб зупинити потерпілого, коли той кинувся на нього з кухонною сокирою, намагаючись вигнати з будинку, а після того, як потерпілий заспокоївся, після спливу певного часу, він попросив у борг гроші. Вказує, що аналогічні показання ОСОБА_8 надавав під час затримання, які фіксувалися на відеозапис, а також під час проведення НСРД. Такі показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що бачив як потерпілий лежав на підлозі, а ОСОБА_8 двічі вдарив його рукою по тілу, при цьому ніяких коштів у потерпілого ОСОБА_8 не вимагав, а потерпілий їх не передавав. Зазначає, що з показань потерпілого вбачається, що коли обвинувачений його бив, то гроші не вимагав і не погрожував, а сказав «давай гроші» десь через півгодини після побиття. Стверджує, що показання потерпілого слід сприймати критично, оскільки він є зацікавленою особою і надавав непослідовні та подекуди суперечливі покази, а слідчий під час отримання показань від потерпілого часто ставив навідні питання, подекуди сам формулював відповіді, підводячи ними вчинене діяння під кваліфікацію розбою, а не іншого правопорушення. Вказує, що суд у вироку не проаналізував наявні розбіжності, не здійснив оцінку доказів з точки зору їх достовірності, хоча це суттєво впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого. Наголошує, що заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та заволодіння його коштами не об`єднані одним єдиним умислом і не пов`язані між собою. Це дві окремі дії, які мають отримувати окрему та самостійну кваліфікацію. Крім того, зазначає, що без уваги суду залишились аргументи захисту про недопустимість висновку судово-медичного експерта № 64 від 03.03.2023 щодо ОСОБА_9 щодо заборони експерту за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи та неможливості обґрунтування висновку експерта доказами, які є недопустимими, оскільки слідчий, крім постанови про призначення експертизи, жодних матеріалів для проведення експертизи не надав. Під час проведення експертизи, експерт запропонував потерпілому пройти рентгенографію грудної клітки і 03.03.2023 потерпілий надав її з описом, на підставі якої експерт встановив наявність у потерпілого ушкоджень грудної клітки, що є порушенням вимог КПК України, оскільки відповідно до ст. 56 КПК України потерпілий наділений правом подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду. За таких обставин, вважає, що вчинене діяння в частині нанесення тілесних ушкоджень підлягає кваліфікації за однією із статей проти здоров`я особи, а в частині заволодіння коштами - віднесенню до цивільно-правових відносин. Крім того, захисник подав клопотання про призначення ОСОБА_8 повторної судово-психіатричної експертизи, мотивуючи, що огляд під експертного був проведений поверхово, не повно, оскільки за період з 1997 року по кінець 2022 року ОСОБА_8 24 рази перебував на стаціонарному лікуванні в спеціалізованих лікарнях, а за час утримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» він жодного разу не оглядався лікарем-психіатром.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (далі Пленуму ВСУ), висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що 25.02.2023 ввечері після розпивання алкогольних напоїв біля кіоску разом з ОСОБА_10 зайшли в гості до ОСОБА_9 , а коли останньому набридло їхнє товариство, то він схопив топорчик та кинувся з ним на обвинуваченого, намагаючись з його допомогою вигнати ОСОБА_8 зі свого будинку, саме тому, захищаючись, обвинувачений рефлекторно наніс потерпілому чотири удари: два в область голови та два по ребрах, а вже згодом попросив у ОСОБА_9 в борг грошей, які витратив на ліки та продукти.

Проте, висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на сукупності належних і допустимих доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку.

При розгляді кримінального провадження суд апеляційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 з додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував наступними доказами.

Допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що в кінці лютого 2023 року до нього в гості прийшли двоє чоловіків, які сіли за стіл, випили вдвох принесеного з собою алкоголю, потерпілий пригостив їх кашею, потім сусід почав дрімати, а ОСОБА_8 підійшов до нього та вдарив у щелепу, від чого потерпілий впав, тоді обвинувачений почав бити його ногами та питати: «Де гроші?». Коли він підвівся та приліг на диван, то біля нього присів обвинувачений та знов попросив грошей, чітко говорив: «Давай гроші!», тому, побоюючись, що ОСОБА_8 знов почне його бити, потерпілий дав йому гроші, але точну суму вже не пам`ятає, які обвинувачений взяв та зразу пішов з його будинку. Також зазначив про те, що у нього в кухні немає сокири, а є лише на веранді, але її він не використовував для того, щоб вигнати обвинуваченого зі свого будинку.

Крім того, показання потерпілого також були зафіксовані на відео, з яких вбачається, що ОСОБА_8 бив потерпілого руками та ногами в область голови та тулуба, висловлюючи вимогу дати грошей, після чого ОСОБА_9 дав йому 450 гривень, побоюючись продовження побиття (а.п.140-142).

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що 25.02.2023 ввечері разом з ОСОБА_8 вони пили багато алкоголю під ларьком, потім ще пішли допивати до його сусіда ОСОБА_9 , який разом з ними випив лише декілька чарочок. Згодом ОСОБА_10 вийшов на вулицю, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_8 б`є потерпілого, який лежав на підлозі, при цьому говорив: «Я знаю, яку ти отримуєш пенсію». Після цього ОСОБА_9 піднявся та приліг у ліжко, але що було після цього свідок розповісти не зміг, бо заснув. При цьому зазначив, що за його присутності ОСОБА_9 нікого з хати не виганяв та сокирою не погрожував.

Свідок ОСОБА_11 місцевому суду показав, що 26.02.2023 вранці йому зателефонував ОСОБА_9 та попросив прийти. Коли ОСОБА_11 прийшов до нього, то побачив потерпілого, який лежав у ліжку з побитим обличчям та жалівся, що у нього болять ребра, пояснивши це тим, що минулого вечора до нього в гості випити заходили сусід ОСОБА_12 та якийсь ОСОБА_13 , що його побив та забрав гроші. Від виклику швидкої ОСОБА_9 відмовився, але викликали медичку, яка все-таки викликала швидку та поліцію.

Відповідно до рапортів від 27.02.2023 зранку 27.02.2023 ОСОБА_9 відвідувала фельдшер, яка з`ясувала, що 25.02.2023 його побили та забрали кошти. (а.п.31-32)

Із заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2023 вбачається, що 25.02.2023 у вечірній час до нього додому разом з ОСОБА_10 прийшов ОСОБА_8 , який побив потерпілого (наносив удари кулаками рук і ногами) та викрав у нього 450 гривень. Дана заява була зареєстрована у ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.187 КК України (а.п.33-35).

З протоколу огляду місця події, проведеного з дозволу ОСОБА_9 27.02.2023 вбачається, що працівниками поліції було оглянуто його господарство та на підлозі у будинку заявника знайдено зуб зі слідами РБК, на столі виявлено порожню скляну пляшку з написом «Воздух», дві скляні чарки та керамічну чашку з папілярними узорами на них, а також пластикову пляшку з написом «Coca-Cola» з папілярним узором.

У ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка 25.02.2023 у потерпілого вдома наносила йому тілесні ушкодження та заволоділа коштами у сумі 450 гривень (а.п.66-68).

Під час проведення з потерпілим слідчого експерименту, останній відтворив обставини, які мали місце 25.02.2023, розповівши, що цього дня ввечері до його будинку з метою розпиття алкогольних напоїв прийшли двоє чоловіків: сусід ОСОБА_12 та ще один невідомий, який його побив та вимагав гроші (а.п.86-89).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-23/2380-Д від 09.02.2023 (а.п.94-108) на вилучених у ОСОБА_9 . вдома предметах сліди пальців рук були залишені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Згідно з висновком експерта №64 від 03.03.2023 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: переломів 8 та 9 ребра справа та синця бічної поверхні правої половини грудної клітки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня; рани на фоні синця лівої завушної ділянки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; синця передньої поверхні правої половини грудної клітки, синців лівої та правої вушних раковин, садна правої скроневої ділянки на фоні синця лобної ділянки з переходом на скроневу, виличну та щічну ділянку, синця бічної ділянки шиї, які як в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, які могли утворитися 25.02.2023 як від руки, так і від ноги сторонньої особи(а.п.108-112).

Відповідно до протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою) від 27.03.2023 з доданим диском аудіофіксації ОСОБА_8 в умовах ITT під час приватного спілкування розповів сторонній особі про те, що побив потерпілого(а.п.180-182).

З висновку судово-психіатричного експерта №139 від 14.03.23 вбачається, що ОСОБА_8 не має психічних чи поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотичних речовин з синдромом залежності, тому відповідне лікування йому не показане, а з висновку судово-психіатричного експерта №138 від 14.03.23 вбачається, що ОСОБА_8 має психічний розлад, який не перешкоджав його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому психіатричне лікування йому теж не показане(а.п.113-115, а.п.116-120).

Отже, на підставі показів потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які узгоджуються між собою, суд встановив, що ОСОБА_8 , коли бив потерпілого, то висловлював вимогу про передання йому грошей, а коли вже перестав бити, то підійшов до ОСОБА_9 та чітко сказав: «Давай гроші!», що, враховуючи пеперєднє побиття з висловлюванням вимоги про переданая грошей, суд розцінює продовженням цих же дій з погрозою застосування небезпечного для здоров`я насильства для заволодіння грошовими коштами. Потерпілий, побоюючись за своє здоров`я через продовження побиття, спочатку передав ОСОБА_8 200 гривень, а після того як ОСОБА_8 сказав, що це мало, дав ще 200 гривень, потім ще 50 гривень. Зразу після того, як обвинувачений забрав вказані гроші, він пішов з будинку ОСОБА_9 .

Оцінюючи показання обвинуваченого у сукупності з показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, місцевий суд критично поставився до версії ОСОБА_8 про самозахист і прохання дати йому грошей, але лише у борг, вважаючи її захисною. Так, вони суперечать показанням потерпілого та свідка ОСОБА_10 , у яких немає жодної причини обмовляти обвинуваченого, оскільки потерпілий не має претензій до ОСОБА_8 , а свідок перебуває з ним у товариських стосунках. Разом з тим, обоє підтвердили, що потерпілий не виганяв ОСОБА_8 зі свого будинку, зокрема, за допомогою сокири. Також показання ОСОБА_8 щодо кількості та локалізації нанесених ним потерпілому ударів суперечать висновку експерта про наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження та можливий механізм їх нанесення, що свідчить про те, що його показання вибудовані для підтвердження версії захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, але не відповідають дійсності, з чим погоджується й апеляційний суд.

Отже, колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 в частині нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень на ст.125 КК України, а отримання ним від потерпілого грошей не може розцінити цивільно-правовими відносинами, як про це наголошувалось у судовому засіданні місцевого суду та в апеляційній скарзі стороною захисту.

Крім того, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення клопотання захисника про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, оскільки в матеріалах провадження мається висновок експерта № 138 від 14.03.2023, згідно якого наявний у ОСОБА_8 психічний розлад в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, не першкоджав його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 116-120).

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який негативно характеризується, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_8 , місцевий суд врахував конкретні обставини справи, вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , та обставини, які його обтяжують, а також особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, його стан здоров`я, зокрема те, що має хворобливий стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря-психіатра, а також його ставлення до вчиненого, зокрема відсутність каяття у скоєному та шкодування лише про те, що у день вчинення кримінального правопорушення випив зайвого.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку як про те зазначено в апеляційній скарзі, оскільки як кваліфікація дій обвинуваченого, доведеність його вини, так і ступінь тяжкості, суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого місцевим судом враховані, і підстави для скасування вироку місцевого суду, відсутні.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4