cправа №947/2026/24
провадження №1-кс/947/3634/24
У Х В А Л А

20 березня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування якої зокрема зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України. Вказане кримінальне провадження відкрито на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13.11.2023 р. у справі №761/36133/23, щодо задоволення його скарги на бездіяльність посадових осіб ДБР України щодо невнесення відомостей по його заяві до ЄРДР. Його заява про вчинення злочину стосувалась наступного.

Він, ОСОБА_3 , має статус адвоката, відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України зареєстрованими адресами робочих місць адвоката є, зокрема: АДРЕСА_1 .

27.09.2023 року співробітниками Національної поліції України на Служби безпеки України під час проведення обшуку в офісних приміщеннях та пункті обміну валют ТОВ «ФК «ЦЕНТРОФІНАНС» «Операційна каса №11» також було проведено обшук за місцем здійснення ним, адвокатом ОСОБА_3 , індивідуальної адвокатської діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , всупереч наявним вивіскам у займаних ним приміщеннях, всупереч вимогам ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без відповідного дозволу, наданого ухвалою суду з порушенням вимог КПК України.

У зв`язку з тим, що на момент відкриття кримінального провадження його не було визнано потерпілим, 26.02.2024 р. ним на адресу слідчого засобами електронного зв`язку було подано заяву про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, надання пам`ятки потерпілого.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 27.02.2024 р., яка була отримана ним засобами поштового зв`язку 13.03.2024 р., у задоволені його заяви (клопотання) було відмовлено. Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий вказав, що ОСОБА_3 не зазначено у чому виразилась конкретна завдана йому моральна, фізична чи майнова шкода, у якому розмірі, та не надано будь-яких підтверджуючих документів. Також, в матеріалах кримінального провадження на даний час відсутні будь-які докази та підтверджуючі документи щодо завдання шкоди ОСОБА_3 .

Вважав, що вказана постанова була прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не є мотивованими, а тому вона підлягає скасуванню.

Стверджував, що оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні його як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку. Слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння йому певної шкоди, не проведено його допит, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких він вважаю, що кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто його заяву від 26.02.2024 р.

Виснував, що оскаржувана постанова слідчого від 27.02.2024 року винесена передчасно без належної мотивації та достатнього обґрунтування.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.303 308 КПК України, просив слідчого суддю: 1) скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 27.02.2024 р. про відмову у визнанні потерпілим; 2) зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 , та/або інших слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023 р. повторно розглянути заяву щодо залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження №0000969 від 15.12.2023 р. як потерпілого, та за результатами розгляду винести мотивовану постанову, копію якої вручити заінтересованим особам в порядку та в строки визначені КПК України.

В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності. Скаргу просив задовольнити.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

В судове засідання слідчий не з`явився, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомили. Заперечення на скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Висновки слідчого судді.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду клопотання на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000969 від 15.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 27.02.2024 року, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні. При цьому, вказана постанова мотивована зокрема тим, що ОСОБА_3 не зазначено у чому виразилась конкретна завдана йому моральна, фізична або майнова шкода, та у якому розмірі. Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази та документи щодо завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди, що давало би підстави визнати його потерпілим.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні, може бути зокрема фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час, з постанови слідчого не вбачається, на підставі яких належних та допустимих доказів він зробив висновок про відсутність завдання шкоди, зокрема моральної або майнової, ОСОБА_3 внаслідок можливого незаконного проникнення та проведення обшуку у приміщенні, яке нібито перебуває у його володінні.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування постанови слідчого є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя це, зокрема суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження, зокрема прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Частина ч.2 ст.307 КПК України передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що в межах здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вимога заявника про зобов`язання слідчого повторно розглянути заяву щодо залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого, та за результатами розгляду винести мотивовану постанову, тобто фактично прийняти певне процесуальне рішення є необґрунтованою та безпідставною, а отже скарга ОСОБА_3 в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 , на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

2. Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 27.02.2024 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України скасувати.

3. У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1