Провадження № 1-кп/161/95/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 02 квітня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000107, що надійшов з Луцької окружної прокуратури, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лище Луцького району Волинської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, працюючого кранівником в будівельній компанії «Орбіта», пенсіонера, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в період з 24.04.2019 по 20.04.2023, умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство щодо ОСОБА_6 , що призвело до фізичних і психологічних страждань потерпілої.

Зокрема 24.04.2019, о 07:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_6 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у словесних образах, висловлювані нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №004112 від 07.05.2019 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 12.06.2019 його визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Надалі, 16.07.2020, о 21:20 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, яке виразилося в словесних образах лайкою, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №450633 від 25.07.2020 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18.08.2020 його визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності.

Також, 19.12.2022, близько 15 год., ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході словесного конфлікту із колишньою дружиною ОСОБА_6 , вчинив щодо неї психологічне насильство, яке виразилося у висловлювані нецензурної лайки, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом відносно ОСОБА_4 було складено терміновий заборонний припис серії НОМЕР_1 від 24.12.2022, яким заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб.

В подальшому, 31.12.2022, близько 16:20 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , порушив правила термінового заборонного припису від 24.12.2022 серії НОМЕР_1 , про заборону в будь-який спосіб контактувати із колишньою дружиною ОСОБА_6 , що виразилось у словесному конфлікті за місцем проживання постраждалої особи, словесних образах, нецензурних висловлюваннях в її адрес, що, в свою чергу, призвело до психологічних страждань потерпілої. За даним фактом щодо ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 687652 від 31.12.2022 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2023 його визнано винним у вище зазначеному адміністративному правопорушенні та призначено покарання у виді накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Також, продовжуючи свої протиправні дії, 20.04.2023, близько 20:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із колишньою дружиною ОСОБА_6 вчинив щодо неї домашнє насильство фізичного характеру, а саме шарпав за руки та в подальшому повалив на землю, що спричинило тілесні ушкоджень у вигляді подряпин на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, які згідно висновку експерта № 209 від 21.04.2023 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвело до фізичних страждань потерпілої.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тобто домашнього насильства, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, не визнав.

Суду дав показання, що ОСОБА_6 є його колишньою дружиною, з якою він проживає за однією адресою в різних будинках. Вказав, що між ним з різних причин виникають конфліктні ситуації, після яких потерпіла викликала працівників поліції. Ствердив, що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, однак з постановами суду про притягнення його до кримінальної відповідальності він не згідний, оскільки домашнього насильства відносно ОСОБА_6 не вчиняв. Разом з цим, вказав, що рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував. Крім цього, ствердив, що 20.04.2023 будь-якого домашнього насильства фізичного характеру до ОСОБА_6 не застосовував, а лише обережно охопив потерпілу за шию, щоб вибити з її руки ніж, що не могло призвести до тілесних ушкоджень.

Просив виправдати його в пред`явленому обвинуваченні.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, його винність у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тобто домашнього насильства, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 , будучи допитаною в судовому засіданні, суду повідомила, що обвинувачений є її колишнім чоловіком і проживають вони за однією адресою в різних будинках. Ствердила, що ОСОБА_4 часто вчиняв щодо неї домашнє насильство, у зв`язку з чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. З приводу подій, які мали місце 20.04.2023 вказала, що в цей день ОСОБА_4 відключив автомат, який подає електроенергію до її будинку, і, оскільки це було невперше, вона, перебуваючи в збудженому стані, взяла ніж та намагалася перерубати електричний кабель й пошкодити автомобіль, який знаходився на подвір`ї. В цей час, ОСОБА_4 перебуваючи позаду неї, почав її відтягувати, схопив її двома руками за передпліччя рук, зробив їй підсічку та повалив її на землю, внаслідок чого вона вдарилася лівим передпліччям. В подальшому, обвинувачений одним коліном притиснув її голову, а іншим - тулуб, та почав душити лівою рукою за шию, у зв`язку з чим вона викликала працівників поліції. Вказала, що після цих подій її оглянув судово-медичний експерт, який зафіксував отримання нею тілесного ушкодження. Повідомила, що зверталася за допомогою до психолога у зв`язку із систематичним вчиненням домашнього насильства щодо неї збоку ОСОБА_4 .

Щодо призначення покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду.

Окрім показань потерпілої ОСОБА_6 винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами дослідженими безпосередньо у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.04.2023 вбачається, що дізнавачем СД ВП №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 у ОСОБА_6 прийнято усну заяву про те, що 20.04.2023, близько 20 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту, руками здушував шию потерпілої ОСОБА_6 , чим завдав останній фізичного болю.

З даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №209 від 21.04.2023 вбачається, що при огляді на тілі ОСОБА_6 було виявлено подряпину на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті контакту з тупим твердим предметом, не виключається можливість при обставинах та в час вказаних обстежуваною та в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Анатомічна ділянка, в якій розташоване ушкодження у ОСОБА_6 , дозволяє можливість утворення його в результаті падіння з висоти власного зросту.

В судовому засіданні допитаний за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_9 повністю підтримав висновки судово-медичної експертизи та пояснив, що отриманні ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, що повідомила потерпіла.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.05.2023 з доданим до нього відеозаписом, який досліджено судом безпосередньо в судовому засіданні, зафіксовано відтворення ОСОБА_6 подій, які відбулися 20 квітня 2023 року, близько 20 години, а саме як з її колишнім чоловіком ОСОБА_4 на території АДРЕСА_1 , стався словесний конфлікт на ґрунті побутових причин, в ході якого ОСОБА_6 показала механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень у вигляді подряпини лівого передпліччя, показала на собі місце де була розміщена дана подряпина, показала у якому положенні вона знаходилася у момент, коли ОСОБА_4 взяв її за руки, перебуваючи позаду неї, яким чином унаслідок кидка відбулося її падіння у лівий бік і яким чином ліве передпліччя контактувало з ґрунтом, що призвело до спричинення тілесного ушкодження у виді подряпини, а також показала, як ОСОБА_4 притиснув лівим коліном її голову, а правим - тиснув на тулуб, стримуючи її цим, та як душив лівою рукою за шию.

З додатку до листа заступника начальника ВП №3 ( м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 №3625/50/03/2023 від 25.04.2023 вбачається, що ОСОБА_6 зверталася на спецлінію «102» у зв`язку із домашнім насильством.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13.07.2023 дізнавачем СД ВП №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 у ОСОБА_6 прийнято усну заяву про те, що ОСОБА_4 в період з 24.04.2019 по 20.04.2023 систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство щодо ОСОБА_6 , що призвело до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2019 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24.04.2019, о 07:00 год., ОСОБА_4 за місцем проживання в АДРЕСА_1 вчинив психологічне домашнє насильство в сім`ї по відношенню до своєї дружини ОСОБА_6 , а саме виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Дана постанова 25.06.2019 набрала законної сили.

З постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2020 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності. У змісті вказаної постанови відображено, що 16.07.2020, о 21:20 год., ОСОБА_4 за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_6 насильство, ображав лайкою. Дана постанова 31.08.2020 набрала законної сили.

Із копії термінового заборонного припису серії НОМЕР_1 від 24.12.2022 вбачається, що стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено терміновий заборонний припис, яким останньому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 .

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_4 31.12.2022, близько 16 год. 20 хв., не виконав терміновий заборонний припис серії НОМЕР_1 про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою, колишньою дружиною ОСОБА_6 . Дана постанова 14.02.2023 набрала законної сили.

Докази, що наведені вище, всупереч аргументам сторони захисту щодо відсутності вини у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої і експерта, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достатності та достовірності, а також виключають будь-які сумніви щодо вчинення обвинуваченим дій, що ставляться йому у провину.

Разом з цим, необхідно зазначити, що судом за клопотанням сторони захисту було досліджено диск, який містить аудіофайли, та протокол проведення слідчого експерименту від 23.09.2023 за участі ОСОБА_4 з долученим до нього відеозаписом, зміст якого також був досліджений безпосередньо в судовому засіданні.

Оцінюючи зміст аудіофайлів суд вважає за необхідне зазначити, що вони лише підтверджують наявність неприязних відносин між колишніми членами сім`ї та виникнення конфліктних ситуацій, чого не заперечує ні обвинувачений ні потерпіла, але жодним чином не спростовує вини ОСОБА_4 та не підтверджує його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, тобто ці розмовиза своїм змістом значення для вирішення даного кримінального провадження по суті пред`явленого обвинуваченняне мають, а тому суд до уваги їх не бере.

Також слід вказати, що протоколом проведення слідчого експерименту від 23.09.2023, з долученим до нього диском, зафіксовано відображення ОСОБА_4 подій, які відбулись між ним та ОСОБА_6 20.04.2023.

Так, версії потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 щодо наявності між ними конфлікту 20.04.2023 співпадають, однак версія останнього про обставини події та не нанесення ним ОСОБА_6 тілесного ушкодження, яку він підтримував в ході судового розгляду, суперечить висновку судово-медичної експертизи №209 від 21.04.2023, відповідно до якого, як вказано вище, отримання ОСОБА_6 тілесного ушкодження не виключається при обставинах та в час вказаних обстежуваною та в постанові про призначення експертизи.

В свою чергу, з інформації, що міститься у висновку судово-медичної експертизи №575 від 26.09.2023 (додатково до висновку експерта № 209 від 21.04.2023) вбачається, що при огляді на тілі ОСОБА_6 21.04.2023 у неї було виявлено подряпину на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя. Дане тілесне ушкодження цілком могло утворитись при обставинах, на які вона вказує під час проведення слідчого експерименту від 04.05.2023. Разом з цим, по скільки в протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 23.09.2023 не зафіксовано ні факту нанесення удару в ділянку лівого передпліччя ОСОБА_12 , ні факту падіння її на ліву руку, експерт вважає, що утворення вищевказаного ушкодження за обставин на які вказує ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту - не можливо.

Таким чином, суд не бере до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 23.09.2023 за участі ОСОБА_4 з долученим до нього відеозаписом, оскільки відображена в ньому інформація не підтверджується іншими доказами та спростовується висновками судово-медичної експертизи, які підтримані експертом в судовому засіданні та які узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 04.05.2023 за участі ОСОБА_6 .

Інших доказів, які б за своїм змістом мали значення для вирішення кримінального провадження по суті пред`явленого обвинуваченняв ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, відповідно до якого серед основних засад судочинства є «обов`язковість судового рішення».

Наряду з викладеним, статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Вказане вище, також дублюється і у ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів».

За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень та незгоду з постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що вони не оскаржувалися та набрали законної сили, суперечать принципу остаточності судового рішення, що за своєю правовою природою є неприпустимим.

В свою чергу, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 25.09.2007, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 99.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2022 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано.

Отже, обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 були подружжям, а на даний час є колишнім подружжям.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі №585/3184/20 (провадження №51-5266км21) зауважено, що ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189км20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК України, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства.

Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК України.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК України, на чому наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189км20).

Судом, як вказано вище, встановлено та підтверджено належними доказами, зокрема, копіями постанов Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2019 та від 18.08.2020, які, кожна зокрема, набрали законної сили, визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні щодо потерпілої адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім цього, копією термінового заборонного припису серії НОМЕР_1 від 24.12.2022 підтверджено, що стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено терміновий заборонний припис, яким останньому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 , тобто мотивом припису слугували обставини вчинення обвинуваченим домашнього насильства у відношенні потерпілої.

Суд вважає, що слід окремо звернути увагу на те, що ОСОБА_4 не виконав терміновий заборонний припис серії НОМЕР_1 від 24.12.2022 про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, колишньою дружиною ОСОБА_6 , і постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2023, яка набрала законної сили, його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та 20.04.2023, близько 20:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо колишньої дружини ОСОБА_6 домашнє насильство фізичного характеру, а саме шарпав її за руки та в подальшому повалив на землю, що спричинило тілесні ушкодження у вигляді подряпини на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя.

Отже, систематичні протиправні дії ОСОБА_4 призвели до фізичних та психологічних страждань потерпілої ОСОБА_6 , що змусило останню звернутись за психологічною допомогою до психолога, про що вона вказала в судовому засіданні.

Що власне указує на доведеність у діях обвинуваченого ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв дій, які виразились у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тобто домашнього насильства, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Отже, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховуючи, що показання потерпілої ОСОБА_6 , дані нею безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, та висновками судово-медичних експертиз, які підтримані експертом безпосередньо в судовому засіданні, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить висновку про винуватість ОСОБА_4 у умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тобто домашнього насильства, кваліфікуючи його дії за ст. 126-1 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Виходячи з зазначеного, судом поза розумним сумнівом, достовірно встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, а також колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тобто домашнього насильства, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний нетяжкий злочин, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та не розкаявся, жалю з приводу вчиненого, осуду своєї поведінки, бажання виправити ситуацію та готовності нести покарання не висловлював, тому суд, з врахуванням наведеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ст. 126-1 КК України, в межах санкції статті, у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до пенсійного посвідчення № серії ААМ №441210 ОСОБА_4 є пенсіонером (вид пенсії: за віком), що унеможливлює призначення останньому, передбачені санкцією статті, покарання у виді громадських робіт чи обмеження волі, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 56, ч. 3 ст. 61 КК України дані види покарань не призначаються особам, які досягли пенсійного віку, а покарання у виді арешту, яке було передбачене санкцією ст. 126-1 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), у зв`язку з набранням 28.03.2024 чинності Законом України від 23.08.2023 № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», застосовується лише до військовослужбовців.

Водночас, суд, враховуючи особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером за віком, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні одну неповнолітню дитину, з огляду на відсутність обтяжуючих покарання обставин та вік обвинуваченого, зважаючи на тривалість та інтенсивність протиправної діяльності тана позицію потерпілої, яка на призначенні суворого покарання не наполягала, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Визначаючи тривалість іспитового строку та вид обов`язків визначених ст. 76 КК України суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винного, та визначає їх у обсязі необхідному і достатньому для виправлення обвинуваченого терміном на 1 (один) рік.

Разом з цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» програмою для кривдника є комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Враховуючи систематичність вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства по відношенню до потерпілої - його дружини (колишньої дружини) ОСОБА_6 та ризик вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства,суд дійшов висновку, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід, із покладенням обов`язку, буде сприяти виправленню обвинуваченого ОСОБА_4 та покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_6 .

Отже, у підсумку, дане покарання із застосуванням обмежувального заходу на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На думку суду обрана міра покарання та покладений обмежувальний захід є необхідними та достатніми для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 та попередження вчинення як ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Даних щодо наявності у кримінальному провадженні речових доказів, процесуальних витрат та накладення арештів на майно прокурором не надано.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначивши покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників на строк 3 (три) місяці.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1