Справа №760/4413/22 1-кп/760/736/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0001565, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2021, -

встановив:

На розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001565 від 27.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2024 року тримання обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою продовжено до 18.05.2024 року включно, наявні альтернативні запобіжні заходи, а саме заставу в розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 456 280 (чотириста п`ятдесят шість тисяч двісті вісімдесят) гривень щодо кожного з обвинувачених, а також покладені на них обов`язки в разі внесення ними застави - залишено без змін.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 були подані клопотання про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_3 підтримав ці клопотання та вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою, зазначивши, серед іншого, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вчинили особливо тяжкий злочин, передбачені ст.177 КПК України ризики не зменшилися, на території м.Києва обвинувачені міцних соціальних зв`язків не мають, адже зареєстровані на тимчасово окупованих територіях, де також проживають їх родини.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, вказавши, серед іншого, що обвинувачені мають родини на утриманні, у них наявні міцні соціальні зв`язки у м.Києві, оскільки у родичів та знайомих обвинувачених є житло у м.Києві, в якому вони можуть проживати, у зв`язку з чим просили застосувати до обвинувачених запобіжні заходи, не пов`язані із триманням під вартою, зокрема домашній арешт, або зменшити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Суд, дослідивши матеріали справи №760/4413/22, заслухавши позицію прокурора, обвинувачених, їх захисника, дійшов наступного висновку.

Суд виходить з чч. 1, 2 ст.29 Конституції України, відповідно до яких кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як передбачено ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжного заходу.

Суд також виходить з того, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд враховує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, і в разі визнання їх винними ним може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, судом не встановлено, що ризик, передбачений ст.177 КПК України, та зазначений в попередніх ухвалах Солом`янського районного суду, якими щодо обвинувачених було обрано та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризик переховуватися від суду, з часу минулого судового засідання фактично зменшився чи зник.

Судом також не виявлено підстав відійти від своєї попередньо висловленої позиції, що за встановлених обставин наявність житла дальніх родичів та знайомих обвинувачених у м. Києві не є достатнім фактором для запобігання ризику переховуватися від суду та для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Також суду не надано жодних відомостей про джерело доходів обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що, на переконання суду, свідчить про наявність щодо них такого ризику як вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, ще не допитані всі потерпілі, на даний час судовий розгляд триває, отже, у суду немає підстав стверджувати про відсутність передбаченого ст.177 КПК України ризику незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено підстави для продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

На переконання суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, як і зменшення застави до мінімального розміру, може негативно вплинути на перебіг судового розгляду даного кримінального провадження, а тому вважає обґрунтованим продовжити тримання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під вартою.

Виходячи із змісту ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів.

На думку суду, продовження щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжних заходів у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, в даному випадку, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, Узагальнення ВССУ практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, щодо зменшення зі спливом часу ризиків, які обумовлюють застосування до особи запобіжного заходу, а тому доходить висновку про зменшення застави щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до розміру 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб щодо кожного з обвинувачених, залишивши без змін покладені на них раніше обов`язки в разі внесення застави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.29 Конституції України, стст.176-178, 183, 331 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 задовольнити частково.

Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 08.07.2024 року включно.

Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою до 08.07.2024 року включно.

Обрати щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід, а саме заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, щодо кожного з обвинувачених, покладені на них обов`язки в разі внесення застави - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченими - в цей же строк з моменту вручення їм копій даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1