Справа № 646/6079/23
№ провадження 1-кп/646/302/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі : головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652 від 14.08.2023 року, про продовження запобіжного заходу відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 5 ст.407 КК України.

У засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказав, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, він може переховуватись від суду. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений, розуміючи зміст інкриміновано йому кримінального правопорушення та передбачену за його вчинення кримінальну відповідальність, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, для того щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

Обвинувачений та захисник не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 04 листопада 2023 року із визначеною сумою застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, який неодноразово продовжувався.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, тобто умисному злочині, який є тяжким та за який передбачене покарання до 10 років позбавлення волі.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і розуміючи тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину може переховуватись від суду з метою уникнення відбування покарання. Можливість його втечі підтверджується також тим, що він є військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, а місцезнаходження військової частини, в якій він проходить військову службу, в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того, вказані обставини створять складності явки або запізнення до суду.

Ризик незаконного впливу на свідків обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючи або умовляючи їх, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

Ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що будучи військовослужбовцем військової служби, він може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, яке за своєю суттю є військовим злочином, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, отже, саме цим виправдовується відповідний відступ, коли інтереси суспільства переважають над правами і свободами окремого громадянина, задля зменшення можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення та довести, що за кримінально карні діяння особа може понести справедливе покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, крім іншого, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання, однак у Чернігівський області, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, має постійне джерело доходу, раніше не судимий, проте наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину за яке передбачене покарання у разі визнання його винним у виді позбавленні волі строком від п`яти до десяти років, тому суд вважає, що він може переховуватись від суду, з огляду на суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним.

Крім цього, у п. 73 рішення Європейського суду від 27.02.2018 у справі «Сінькова проти України» (CASE OF SINKOVA v. UKRAINE), (Заява № № 39496/11) зазначено, що тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі тільки за наявності чітких ознак існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

Приймаючи до уваги, що розгляд кримінального провадження на цей час неможливо завершити на даний час з об`єктивних обставин, дослідження доказів сторони обвинувачення та захисту триває, не всі свідки допитані, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані прокурором ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Частиною 5 статті 182 КПК України визначено, що застава щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 визначена сума застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80 520 грн.

Суд не знаходить підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 діб, а саме до 15 липня 2024 року включно.

Визначити суму застави, яка була визначена раніше ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова, у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 80520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки строком до 15.07.2024 року: прибувати до прокурора, чи суду за першою вимогою; не відлучатись з постійного місця проходження військової служби, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий : ОСОБА_1