Справа № 462/4659/23
провадження 1-кп/462/116/24
У Х В А Л А

15 лютого 2024 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

до Залізничного районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України.

Захисником та обвинуваченою, в судовому засіданні заявлено клопотання про звільненення її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Вимоги клопотання мотивовано тим, що інкриміновані обвинуваченій злочини датовані 27 червня 2019 року, та є нетяжкими. В той же час, положеннями ч. 3 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності зі спливом 5-ти річного строку за вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання від двох до п`яти років позбавлення волі. Інших менш суворих покарань, які підпадають під норми ч. 3 ст. 49 КК України. Відтак, можна зробити висновок, що обмеження волі є менш суворим покаранням ніж позбавлення волі, та до злочинів за які передбачено покарання у виді обмеження волі, повинно застосовуватися положення ч. 2 ст. 49 КК України. Відтак, оскільки станом на день розгляду кримінального провадження вже минуло 3 роки, клопотання є підставним та підлягає до задоволення.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання сторони захисту не заперечив.

Заслухавши думку учасників справи, суд приходить до переконання про необхідність відмови в його задоволенні, з огляду на наступне.

Судом не приймається до уваги твердження сторони захисту, про те, що станом на день розгляду кримінального провадження в судовому засіданні, строки притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України вже минули, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Так, суд звертає увагу сторони захисту на те, що санкція ч. 1 ст. 366 КК України, передбачає покарання у виді: штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

В той же час, як вбачається з п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відтак, санкція статті, що інкримінована обвинуваченій не передбачає покарання у виді позбавлення волі, а також злочин в якому обвинувачується ОСОБА_4 , не відноситься до кримінальних проступків, а відтак, на переконання суду підлягає застосуванню положення п.3 ч.1 ст. 49 КК України, а не п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Таким чином, станом на день розгляду кримінального провадження в судовому засіданні, строки притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності, - не минули, а тому, відсутні підстави для закриття провадження по справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що клопотання захисника про закриття провадження є невмотивованим належним чином, та складається лише з декількох абзаців, більша частина яких є цитуванням положень кримінального законодавства. Крім того, долучена ухвала Тиврівського районного суду Вінницької області та вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, не можуть бути підставою для задоволення клопотання сторони захисту з огляду на наступне. Так, згідно положень ч. 5-6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В той же час, судові рішення, що викладені в ухвалі Тиврівського районного суду Вінницької області та вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, не є обов`язковими та не мають рекомендаційного характеру для суду, при розгляді клопотання сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 128, 291, 314-317 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України, про закриття провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, - відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1