Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/2070/24
Провадження № 1-кс/723/3363/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного за ч.3 ст. 332 КК України, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Чудей Сторожинецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, пенсіонера по інвалідності, приватного підприємця, раніше не судимого

встановив:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_6 (надалі по тексту слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим з прокурором Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 (надалі по тексту - прокурор), про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за № 0000266 від 28.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 достовірно знаючи про введений в Україні воєнний стан, в зв`язку з чим діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, протиправно, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 25.06.2024 року вступив у попередню злочинну змову з невстановленою особою та діючи за раніше розробленим злочинним планом підшукали двох осіб які бажали незаконно перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , завчасно обумовили дату та порядок незаконного переправлення їх через державний кордон, а також визначили вартість переправлення, а саме для ОСОБА_8 6 тисяч Євро і для ОСОБА_7 10000 Євро.

В подальшому ОСОБА_4 28.06.2024 року біля 14,00 години забрав ОСОБА_8 від готелю «Оазис» що по вул. Руська,199 м. Чернівці та перевіз його на своєму автомобілі «Volkswahen» моделі «Сaddy» із державними номерними знаками НОМЕР_1 , із міста Чернівці до АДРЕСА_1 і поселив його до будинку АДРЕСА_2 , звідки вони були переправлені 30.06.2024 року, біля 23,20 години, невстановленою особою в напрямку лінії розмежування лінії державного кордону де 01.07.2024 року біля 00,50 години були затримані. При цьому невстановлена особа втекла.

Ініціатори клопотання стверджують, що підставою для його внесення є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про, що зібрано достатньо доказів і він може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, може знищити, сховати або спотворити отримані від ОСОБА_8 6 тисяч Євро, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав, посилаючись на викладені в клопотанні обставини і докази.

Підозрюваний ОСОБА_4 , в ході судового розгляду, клопотання не визнав, і просив застосувати до нього домашній арешт, пояснивши суду що він дійсно перевіз ОСОБА_8 від готелю «Оазис» що в м. Чернівці через смт. Глибоку до с. Чудей до будинку де проживає його брат але він зрозумів що його втягнули в якийсь кримінал тільки по приїзду в с. Чудей та безпосередньо після безперешкодного проїзду ними КПП що в АДРЕСА_3 . Обіцяв більше подібного не скоювати і просив не позбавляти його волі.

Адвокат підозрюваного заперечив клопотання взагалі з підстав відсутності обгрунтованої підозри та відсутності ризиків, так як підозрюваний має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити:

- чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 28 травня 2024 року та 01.07.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстровим номером 0000266 внесено запис про кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

Цього ж числа, тобто 01 липня 2024 року ОСОБА_4 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Виходячи із наданих суду доказів, в сукупності, слідчий суддя знаходить, що підозра повідомлена ОСОБА_4 за ч.3 ст. 332 КК України є обгрунтованою.

Так із повідомлення про виявлення кримінального правопорушення (протиправного діяння, що містить ознаки злочину) начальника ПОРВ ГОРВ 31 прикордонного загону, вбачається, що вказана посадова особа повідомила начальника відділу поліції № 1 ( АДРЕСА_4 ) про виявлення ОСОБА_4 та ОСОБА_9 які організували, керували діями інших осіб та усували перешкоди з метою незаконного переправлення громадян ОСОБА_7 і ОСОБА_8 через державний кордон України за грошову винагороду.

Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою слідчого підтверджено, що саме ОСОБА_4 організовував незаконне переправлення вказаних двох осіб через державний кордон України.

Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , згідно якого останній вказує безпосередньо на підозрюваного ОСОБА_4 , як на особу яка йому повідомляла умови переправлення через кордон, забирала його з готелю та везла до с. Чукдей і давала прихисток до моменту затримання.

При цьому суд, виходячи із п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України», вважає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_4 , міг вчинити вказане правопорушення.

До того ж слідчий суддя не уповноважений здійснювати аналіз доказів та надавати їм оцінку, а тому висновки сторони захисту щодо не підтвердження обґрунтованості підозри, слідчим суддею не приймається.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні прокурор зазначив і посилався на наявність чотирьох ризиків передбачених пунктами 1, 2, 3, та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити грошові кошти отримані від свідка ОСОБА_8 , незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обгрунтовуючи наявність ризику щодо можливості переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування або суду, ініціатори клопотання зазначають, що про наявність такого ризику свідчить відсутність стримуючих факторів, які могли б запобігти цьому ризику, оскільки ОСОБА_4 відомі шляхи та методи перетину кордону, він є особою похилого віку і щодо нього не діють обмеження на виїзд за кордон, він проживає в прикордонному населеному пункті.

Аналізуючи вказане обґрунтування, суд вважає що всі зазначені обставини не є доказами наявності такого ризику, так як не має жодних підстав вважати, що підозрюваний вже використовував шляхи та методи перетину кордону та використовував наявні обмеження на виїзд за кордон, та те, що він проживає в прикордонному населеному пункті, що свідчить про надуманість таких обставин, а відповідно зазначений ризик не доведено.

При цьому слідчий суддя враховує, що тяжкість покарання за вчинений злочин не може бути підставою для підтвердження такого ризику, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях цього органу у справах Летельє проти Франції і Томазі проти Франції, де ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, релевантних обставин, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Таких фактів і релевантних обставин суду не надано, а відповідно вказаний ризик є безпідставним.

Не доведеним є також і ризик щодо можливості вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення чи продовження правопорушення в якому він вже підозрюється. Підозрюваний ОСОБА_4 , раніше злочини, проступки чи інші правопорушення не вчиняв. Прокурор не надав доказів негативного характеризування підозрюваного по місцю проживання, чи в сім`ї. Натомість сторона захисту надала суду доказ того, що підозрюваний позитивно характеризується по місцю проживання, в порушенні громадського порядку поміченим не був, до адміністративної відповідальності не притягувався, є пенсіонером по інвалідності загального захворювання, а відповідно він є добропорядним сім`янином та господарем, здійснює законну підприємницьку діяльність, є особою похилого, непрацездатного віку, а тому вважати, що він буде вчинювати нові злочини чи продовжувати вчинення злочину в якому підозрюється підстав не має.

При цьому слідчий суддя взагалі не бере до уваги, зазначене в клопотанні обґрунтування, що ОСОБА_4 буде вчиняти кримінальні правопорушення так як не виконав умови усної домовленості укладеної із свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо незаконного їх переправлення через державний кордон України. На думку суду таке припущення є абсурдним і не відповідає одній із засад кримінального провадження, а саме забезпечення доказаності як винуватості так і будь-яких інших обставин та презумпція невинуватості.

Разом з тим, досліджені докази дають підстави слідчому судді вважати доказаними інші ризики на які посилається прокурор.

Так доказаним на думку слідчого судді є ризик, щодо можливості сховати отримані за незаконну діяльність гроші в сумі 6000 Євро, оскільки такі гроші згідно показань свідка ОСОБА_8 він передавав безпосередньо ОСОБА_4 а після цього всі вони були затримані. В ході досудового розслідування, шляхом вчинення певних процесуальних дій гроші виявлені не були, а відповідно, слідчий суддя допускає, що підозрюваний може мати можливість переховувати вказані гроші.

Крім цього, на думку слідчого судді доказаним є і ризик щодо можливості впливу підозрюваним на свідків в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із якими підозрюваний знайомий, знає їх номера телефонів, місця проживання і з метою уникнення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на них.

Заперечення сторони захисту проти вказаних ризиків, які слідчий суддя знайшов підтвердженими, суд знаходить голослівними та емоційними, а тому не враховує їх.

Виходячи із вимог п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що не підтвердження деяких із зазначених ризиків, ніяким чином не впливає на існування ризиків, на які прокурор також посилається, а саме на можливість підозрюваного вчиняти вплив на свідків та можливість переховування отриманих грошей.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Досліджуючи вказане, слідчий суддя знаходить, що таких доказів суду не було надано ні в клопотанні ні в судовому засіданні, а вказівка в клопотанні про те, що орган досудового розслідування переконаний що застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може забезпечити у повній мірі виконання процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, на думку слідчого судді є не підтвердженою.

Ні обґрунтованість підозри, ні наявність ризиків, ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити встановлені і підтверджені в суді ризики, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином в судовому засіданні прокурор довів суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існують ризики щодо можливості у підозрюваного переховування грошей отриманих злочинним шляхом та незаконного впливу на свідків, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Однак слід констатувати, що в суді не доведено обставину щодо неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки в клопотанні не враховано, що підозрюваний похилого віку, проживає в сім`ї, він має житло тобто у нього стійкі соціальні зв`язки і доказів негативного характеризування підозрюваного до суду не надано. До того ж підозрюваний хворіє з діагнозом «Цукровий діабет, 2 тип, важка форма, інсулінозалежний.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановлених в суді ризиків.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрювануго слід покласти певні обов`язки і що домашній арешт в такому випадку має бути, на даному етапі досудового розслідування цілодобовим, що дасть змогу забезпечити виявлені ризики.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти будинок АДРЕСА_1 із всіма належними до нього будівлями і спорудами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 182-184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати будинок АДРЕСА_1 цілодобово, строком на два місяці.

Покласти, строком на два місяці, на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати до слідчого в кримінальному провадженні, прокурора або суду з визначеною ними періодичністю;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватися від спілкування з свідками кримінального правопорушення;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення. Строк дії ухвали два місяці, які слід рахувати з 09 липня 2024 року.

Ухвалу передати для виконання до відділу поліції № 1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10