Справа № 309/2845/24
Провадження № 1-кс/309/451/24
У Х В А Л А

13 червня 2024 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000338 від 05.06.2024 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч.1 ст. 358 КК України про повернення на відповідальне зберігання тимчасово вилученого майна ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в Хустський районний суд з клопотанням про повернення на відповідальне зберігання тимчасово вилученого майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що 05 червня 2024 року біля 09 год. в смт. Вишково, Хустського району було затримано ОСОБА_5 , який здійснював організацію незаконного переправлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через державний кордон України за що в м. Стрий, Львівської області ОСОБА_6 було передано 5500 Євро з кожного, як оплату за організацію переправлення їх через державний кордон України поза пунктом пропуску.

5 червня 2024 року під час огляду місця події в салоні автомобіля марки «Фольцваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено грошові кошти в загальній сумі 11000 ЄВРО, які було передано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_6 .

6 червня 2024 року під час допиту слідчим суддею в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участі підозрюваного ОСОБА_5 повідомили, що дані кошти належать їм, що також підтвердив ОСОБА_5

11 червня 2024 року слідчим суддею Хустського районного суду накладено арешт на вилучене майно в тому числі на грошові кошти в сумі 11000 Євро , які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Приймаючи до уваги, що грошові кошти в загальній сумі 11000 Євро, які було вилучено під час проведення огляду 05 червня 2024 року та на які накладено арешт належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтвердив сам підозрюваний ОСОБА_7 , а тому є підстави на повернення на відповідальне зберігання вказаних грошових коштів

В судове засідання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не з`явилися надіславши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності клопотання підтримують в повному обсязі.

В судове засідання слідчий СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 не з`явився надіславши суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В провадженні СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження № 0000338 від 05.06.2024 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч.1 ст. 358 КК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених в пункті 21 частини 1 статті 7 КПК України є розумність строків.

Відповідно до статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Стаття 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод Україна гарантує кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Заявники звертаючись до суду з даним клопотанням просить повернути на відповідальне зберігання грошові кошти, які їм належать покликаючись на те, що вони є свідками у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Хустського районного суду від 12.06.2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно в тому числі і на грошові кошти, які були вилучені з автомобіля ОСОБА_5 в сумі 11000 Євро, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вищевказаним майном.

Постановою слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області від 08.06.2024 року вищевказані кошти визнані речовими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При вирішенні клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує підстави для арешту майна, зокрема, що арешт майна застосовувався слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження не закінчене, одній особі повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КПК України.

До матеріалів клопотання не долучено жодних доказів того, що арешт накладено необґрунтовано чи в його застосуванні відпала потреба.

Крім того, слідчий суддя вважає, що грошові кошти під час здійснення досудового розслідування визнані речовими доказами та в силу вимог п.2 ч.9 ст.100 КПК України чи (та) ст.96-2 КК України із урахуванням встановлених під час слідства даних є такими, що призначалися безпосередньо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як винагорода підозрюваному ОСОБА_5 за вчинення злочину, пов`язаного із їх незаконним переправленням через Державний кордон України, внаслідок чого, у разі ухвалення обвинувального вироку в провадженні, очевидно, що підлягатимуть зверненню в дохід держави. Тобто, зазначені грошові кошти у разі повернення їх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть бути безповоротно втрачені, що в свою чергу унеможливить збереження речового доказу, доведення вини підозрюваного в подальшому, а також їх звернення у дохід держави.

Слідчий суддя вважає, що передача речового доказу на зберігання, в силу ст. 100 КПК, перебуває у межах компетенції слідчого та прокурора.

Водночас, завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, ч. 5 ст. 21 Закону України № 1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Ані ст. 174 КПК, ані ст. 303 того ж Кодексу, не передбачають права слідчого судді на етапі досудового розслідування вирішувати долю речового доказу. Питання місця зберігання, згідно ст. 100 КПК, визначається слідчим або прокурором.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, у задоволенні клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000338 від 05.06.2024 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч.1 ст. 358 КК України про повернення на відповідальне зберігання тимчасово вилученого майна необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.100,170,174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000338 від 05.06.2024 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч.1 ст. 358 КК України про повернення на відповідальне зберігання тимчасово вилученого майна відмовити .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено 14 червня 2024 р.

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1