Номер провадження: 11-кп/813/443/24
Справа № 519/264/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Комінтерніського районного суду Одеської області від 29.05.2023 у кримінальному провадженні №0000356, внесеному до ЄРДР 16.11.2022 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон, громадянки України, освіта середня, непрацюючої, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 із заліком досудового ув`язнення обчислюється з 16.11.2022.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винною у тому, що у невстановлений час, але не пізніше 16.11.2022 , у ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на придбання психотропної речовини, обіг яких обмежено амфетамін, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон) для незаконного збуту шляхом «закладок» на території м. Южне Одеської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 діючи умисно, у невстановлений час, але не пізніше 16.11.2022р., з метою незаконного придбання, зберігання та подальшого незаконного збуту психотропної речовини, обіг якого обмежено - амфетамін, придбала у невстановленої особи не менше 8,97 грам психотропної речовини, обіг якого обмежено - амфетамін, перебуваючи на території м. Южне Одеської області, де почала зберігати з метою подальшого незаконного збуту.

Також, діючи умисно, у невстановлений час, але не пізніше 16.11.2022р., з метою незаконного придбання, зберігання та подальшого незаконного збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабіс, ОСОБА_10 придбала у невстановленої особи не менше 79,63 грам особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, після чого почала її зберігати при собі з метою подальшого незаконного збуту на території м. Южне Одеської області.

Також, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою подальшого незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), у невстановлений час, але не пізніше 16.11.2022р. та у невстановлений спосіб, ОСОБА_10 придбала у невстановленої особи не менше 3,048 грам особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якого заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), після чого почала її зберігати при собі з метою подальшого незаконного збуту на території м. Южне Одеської області.

ОСОБА_10 затримана працівниками поліції 16.11.2022р., о 17 години 30 хвилин. Під час затримання в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України здійснений обшук ОСОБА_10 в ході якого виявлений та вилучений згорток з психотропною речовиною - амфетамін, а також, у подальшому в ході обшуку, в присутності понятих, на місцевості, виявлено та вилучено 98 згортків з кристалічною речовиною.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуюсь із вироком суду в частині призначення покарання обвинувачена ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, зокрема: виконкомом Комсомольської районної ради у м. Херсон ОСОБА_10 призначено опікуна ОСОБА_11 , довідки про наявність хвороби у ОСОБА_11 та встановлення постійного нагляду, характеристику з місця навчання.

За результатом розгляду апеляційної скарги, просить вирок суду першої інстанціїскасувати та призначити більш м`яке покарання.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачена ОСОБА_10 винною себе незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин у великих розмірах, а саме за ознаками кримінального правопорушення ч. 2 ст. 307 КК України визнала у повному обсязі та підтвердила обставини вчинення злочину

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченої відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченої.

У апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_10 не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність її вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про можливість призначення більш м`якого покарання, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_10 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_10 районний суд відніс щире каяття.

Згідно з ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_10 районним судом не встановлено

Також судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_10 в силу ст. 89 КК України є не судимою, її молодий вік, виховувалась бабусею, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання та позитивно характеризується за колишнім місцем навчання, а також скоїла умисне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії тяжких відповідно до ст. 12 КК України.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_10 для її виправлення та перевиховання необхідно призначити мінімальне покарання, передбачена санкцією ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченій необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання ОСОБА_10 про призначення іншого виду покарання не пов`язаного з позбавлення волі є необґрунтованими, оскільки санкцією статті передбачено покарання лише у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з тим, апеляційний суд вирішуючи питання щодо можливості призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України прийшов до наступного:

Так однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, а відтак судом першої інстанції правомірно не застосовано положення вказаної норми закону при призначенні ОСОБА_10 покарання.

Натомість як вбачається з матеріалів кримінального провадження у обвинуваченої ОСОБА_10 наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

Колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні, а посилання захисника в суді апеляційної інстанції на проходження обвинуваченої різних видів курсів, відвідування програм та наявність бабусі, яка потребує догляду не є обставинами, які істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому з наданого висновку №61/2 пр. 16 вбачається, що ОСОБА_11 , яка є бабусею обвинуваченої вже рекомендовано послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, яке здійснюватиме УПСЗН.

Також апеляційний суд зазначає, що обвинуваченій не можливо призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки такі положення можливо застосувати лише у випадках призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченої узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для її виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_10 вчинила злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, які набувають усе більших масштабів i стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів серед неповнолітніх осіб та молоді, сприяє поширення пропозиції придбання, отримання наркотичних речовин з допомогою месенджерів та сайтів у мережі, де будь-якій особі можливо придбати вищевказані речовини в будь-якому населеному пункті України та в подальшому призводить до вчинення інших злочинів, в тому числі проти життя та здоров`я людини, злочинів проти власності.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену ОСОБА_12 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Комінтерніського районного суду Одеської області від 29.05.2023 у кримінальному провадженні №0000356, внесеному до ЄРДР 16.11.2022 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4