У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 рокуСправа № 634/260/24 Провадження № 1-кп/634/66/24

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в смт Сахновщина клопотання щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000079 від 18 січня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні Сахновщинського районного суду Харківської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 після вчинення злочину, за який передбачено покарання у вигляді від 7 до 15 років позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування, або суду з метою уникнення кримінального покарання; незаконно впливати на свідків шляхом погроз, умовлянь, пропозицій, з метою уникнення кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких

запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки зазначені в клопотанні ризики не доведені прокурором та є лише його оціночним судженням. Також прокурором не доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий. Крім того, прокурором не взято до уваги той факт, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, та має поранення внаслідок цього. Враховуючи викладене вважав за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на більш м`який, зокрема цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 січня 2024 року щодо застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 16 березня 2024 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Так, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Разом з тим, суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який хоча й має зареєстроване місце проживання, але жодних осіб на своєму утриманні не має, тобто у нього відсутні міцні соціальні та родинні зв`язки, ніде не працює, наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачене покарання у разі визнання його винним у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, суд вважає, що останній може переховуватись від суду з огляду на суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його виним, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Щодо зазначеної в клопотанні про продовження запобіжного заходу інформації, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, суд не бере її до уваги, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Більш того, з дослідженої в судовому засіданні наданої прокурором копії ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 січня 2024 року, слідчим суддею встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий.

Також суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є учасником бойових дій, та має поранення, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин стороною захисту надано не було.

Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, суд вважає, що останній може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані, оскільки судовий розгляд по даному кримінальному провадженні не розпочатий.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає, що стороною обвинувачення не доведений ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки жодних доказів наявності вказаного ризику, на даному етапі кримінального провадження, суду не надано.

Проте, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 доведені прокурором та продовжують існувати. Існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту, тому суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Встановлення під час підготовчого судового засідання наявності ризиків свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого домашнього арешту не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого не спростовують вищевказаних висновків суду, крім того, строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Отже, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню встановленим ризикам.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Нормами частини 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає не доцільним визначати розмір застави.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 315, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора -Сахновщинського відділу Красноградської окружної прокуратури в Харківській області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 13 травня 2024 року.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати обвинуваченому розмір застави у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя: