ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/480/24 Справа № 175/1761/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Кривий Ріг

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року, якою застосовано до підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 квітня 2024 року, із визначенням застави розміром 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ухвали слідчого судді, 31 січня 2024 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, солдат ОСОБА_7 , знаходячись за місцем тимчасового розташування Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, порушуючи установлений порядок підлеглості, відкрито відмовився виконати наказ начальника бойове розпорядження командира 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 29 січня 2024 року № 46 про здійснення маршу населений пункт ОСОБА_9 населений пункт Тоненьке до КСП 6 механізованої роти та у подальшому висунутися на позиції ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на яких вже зайняв оборону особовий склад 2 механізованого батальйону, побудувати систему взаємопов`язаних вогневих позицій, пристосованих до кругової оборони, зайняти оборону у складі підрозділів на вказаному напрямку та вести оборонний бій наявними вогневими засобами, з терміном виконання до 14 години 00 хвилин 31 січня 2024 року, яке було йому доведено заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_10 .. Таким чином, підозрюваний ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону у військовому званні солдат, в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, 31 січня 2024 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

В своєму клопотанні прокурор просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб стосовно підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, крім того, підозрюваний є військовослужбовцем, він стійких соціальних зв`язків не має, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 з метою уникнення покарання матиме можливість переховуватися від органу досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор посилається на те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із взяттям ОСОБА_7 під варту, не забезпечить належної поведінки підозрюваного в ході розслідування кримінального провадження і в процесі розгляду провадження в суді, а також не забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року, застосовано до підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 квітня 2024 року, із визначенням застави розміром 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

На вказану ухвалу слідчого судді захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 . Вважає, що відсутні ризики, на які посилається прокурор в своєму клопотанні. Зазначає, що ОСОБА_7 є психічно хворою людиною, яка потребує лікування. Вказує, що ОСОБА_7 є добровольцем, пішов служити до лав ЗСУ у 18 років.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прийшов до правильного висновку про недостатність застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст. 177 ч. 2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погоджується з висновками слідчого судді, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, з санкцією до 7 років позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання, почати спроби незаконного впливу на свідків, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів під час судового розгляду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, він є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується задовільно, продовжує рахуватися у тій самій військовій частині, має певні захворювання, однак він міцних соціальних зв`язків не має, йому відомі місця проходження військової служби свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, які чітко вказують на те, що до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402 405, 407, 408, 429 КК України, може бути застосовано запобіжний захід лише у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчим було доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За таких обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування, а тому доводи апеляційної скарги захисника про можливість скасування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не є слушними.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_7 є психічно хворою людиною, яка потребує лікування, а тому, до нього, нібито, необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру, не є обґрунтованими, оскільки наразі апеляційним судом перевіряється ухвала слідчого судді за розглядом клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відомостей, що ОСОБА_7 є неосудною особою, до якої можливе застосування примусових заходів медичного характеру, матеріали справи не містять, а тому вказане питання не є предметом розгляд під час апеляційного розгляду. Колегія суддів зазначає, що захисник має право заявити клопотання в суді І інстанції про проведення судово психічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_7 є добровольцем, пішов служити до лав ЗСУ у 18 років можуть бути враховані як пом`якшуючи обставини при призначенні покарання у разі встановлення його провини у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте жодним чином не зменшують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вирішуючи заявлене клопотання, повно та всебічно врахував обсяг пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави розміром 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді - не обґрунтовані та були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 176-178, 183, 184, 194, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: