Справа № 638/8481/24
Провадження № 1-кс/638/1776/24
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000576 від 01.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000576 від 01.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, де слідчий просить накласти арешт накласти арешт на вилучене майно в ході проведення огляду місця події в період часу з 13 год. 20 хв. по 13 год. 40 хв. 07.05.2024, а саме на :

- металеві труби для опалення у кількості 9 штук, а саме: металеві труби для опалення у кількості 9 штук, а саме: 2 подвійних труби зеленого кольору довжиною 3 метри, діаметром 100 мм; 1 подвійну трубу зеленого кольору довжиною 4 метри, діаметром 100 мм; 2 труби білого кольору довжиною 4 метри, діаметром 100 мм; 1 трубу білого кольору довжиною 3 метри, діаметром 32 мм; 3 труби білого кольору довжиною 1,5 метри, діаметром 32 мм.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ізюмського РУП Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 від 01.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування встановлено, що 30.05.2024 до ч/ч Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшла заява Управління освіти Ізюмської міської ради про те, що 29.04.2024 за адресою: АДРЕСА_1 із нежитлового приміщення, що перебуває на балансі Управління, невідомі особи вкрали труби системи опалення.

В ході допиту представника потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній пояснив, що 29.04.2024 року у нежитловому приміщенні, яке перебуває на балансі Управління освіти Ізюмської міської ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено відсутність труб опалення.

Також, свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює начальником господарського відділу в Управлінні освіти Ізюмської міської ради пояснив, що 29.04.2024 перебуваючи біля місця роботи за адресою: АДРЕСА_2 до нього підійшов невідомий йому чоловік та повідомив про те, що із нежитлового приміщення закладу освіти, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи здійснюють крадіжку труб опалення. ОСОБА_5 разом із двома співробітниками поїхав до вищевказаного приміщення і виявив відсутність труб опалення на першому та другому поверсі вказаного приміщення за вказаною адресою.

В період часу з 13 год. 20 хв. по 13 год. 40 хв. 07.05.2024 в ході огляду місця події на відкритій ділянці місцевості поблизу гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видала наступне майно:

- металеві труби для опалення у кількості 9 штук, а саме: 2 подвійних труби зеленого кольору довжиною 3 метри, діаметром 100 мм; 1 подвійну трубу зеленого кольору довжиною 4 метри, діаметром 100 мм; 2 труби білого кольору довжиною 4 метри, діаметром 100 мм; 1 трубу білого кольору довжиною 3 метри, діаметром 32 мм; 3 труби білого кольору довжиною 1,5 метри, діаметром 32 мм.

Постановою слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, лейтенантом поліції ОСОБА_3 від 07.05.2024 року вищезазначене майно було визнано речовими доказами.

Слідчий зазначає, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Крім того, вказав, що не застосування арешту призведе до втрати вищезазначених речей та настання цих наслідків перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні, а також належного збереження речових доказів.

У зв`язку з чим, слідчий просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вищезазначене майно.

Прокурор до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Слідчий до суду не з`явився, надав клопотання, де просив справу розглянути без його участі.

Власник майна до суду не з`явився, повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР № 0000576 від 01.05.2024, заявою про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідка, протоколом огляду місця події, постановою про визнання речовим доказом.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131,132,170,172,173 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно в ході проведення огляду місця події в період часу з 13 год. 20 хв. по 13 год. 40 хв. 07.05.2024, а саме на :

- металеві труби для опалення у кількості 9 штук, а саме: металеві труби для опалення у кількості 9 штук, а саме: 2 подвійних труби зеленого кольору довжиною 3 метри, діаметром 100 мм; 1 подвійну трубу зеленого кольору довжиною 4 метри, діаметром 100 мм; 2 труби білого кольору довжиною 4 метри, діаметром 100 мм; 1 трубу білого кольору довжиною 3 метри, діаметром 32 мм; 3 труби білого кольору довжиною 1,5 метри, діаметром 32 мм.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1