ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1671/24 Справа № 204/1676/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року про відмову в задоволенні заяви Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у Сирійській Арабській Республіці, особи без громадянства,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю :

прокурора ОСОБА_8

особи, щодо якої застосовуються

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_9

представника установи ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року у задоволенні заяви Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відносно ОСОБА_7 відмовлено.

Суд своє рішення вмотивовував тим, що з часу надходження до закладу охорони здоров`я, минув незначний термін, а саме менше пів року, що на думку суду є недостатнім для здійснення висновків про те, що у стані здоров`я ОСОБА_7 відбулися такі зімни, внаслідок яких відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру. Суд зазначив, що покращення психічного стану здоров`я не є тривалим і не може свідчити про можливість припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року скасувати та постановити нову, якою припинити застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що згідно висновку комісії лікарів психіатрів №134 від 13.02.2024, ОСОБА_7 за своїм психічним станом потребує припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Зауважує, що на ОСОБА_7 перебуває у лікувальному закладі більше року, де самого початку добровільно отримував відповідне лікування, на фоні комплексу лікувальних та реабілітаційних заходів стан ОСОБА_11 покращився, пацієнт суспільної небезпеки для оточуючих не становить, виказує жаль з приводу скоєного правопорушення, погоджується з необхідністю постійного нагляду лікарем-психіатром та прийомом підтримуючої терапії.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник кожен окремо підтримали апеляційну скаргу та з підстав, зазначених в скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою припинити застосування примусових заходів медичного характеру.

Представник закладу з надання психіатричної допомоги в судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити та зазначила, що підтримує висновок комісії лікарів-психіатрів №134 та викладені в ньому висновки про те, що психічний стан пацієнта на фоні комплексу лікувальних заходів є стабільним та він не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор вважала за можливе задовольнити апеляційну скаргу захисника.

Під час апеляційного розгляду в порядку вимог КПК було забезпечено участь перекладача ОСОБА_9 та здійснено переклад судового процесу з української на англійську мову та дотримано права особи стосовно, якої застосовуються заходи примусового медичного характеру. Виступ ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції було переведено на українську мову.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження... застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за обговорюваною письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження... застосування таких примусових заходів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржені ухвалі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про недотримання судом першої інстанції зазначених вимог матеріального та процесуального закону, так як оскаржена ухвала не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості у зв`язку з чим підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено підозру у тому, що він 18 грудня 2022 року, приблизно о 03 годині 20 хвилин, знаходячись неподалік від під`їзду АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфліктної ситуації, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та потерпілим ОСОБА_12 , перебуваючи відповідно до висновку комплексної судової психолого- психіатричної експертизи № 2 від 02.01.2023 року у стані неосудності, за своїм психічним станом не усвідомлюючи свої дії та не маючи змогу керувати ними, тримаючи у правій руці кухонний ніж, наніс вказаним ножом не менше 10 ударів в область тулуба ОСОБА_12 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 6543 від 12.01.2023 року спричинив останньому множинні (не менше 10-ти) проникаючі, сліпі колото-різані поранення передньої та задньої поверхонь грудної клітки та черевної стінки, що супроводжувались множинними ушкодженнями легенів з крововиливами у плевральні порожнини при явищах гострої крововтрати, внаслідок якої настала смерть потерпілого на місці.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 118 КК, а саме умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони. ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст.208 КПК 18.12.2022 року. Того ж дня, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського району м. Запоріжжя ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З 18.01.2023 року запобіжний захід змінено з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу, в умовах що виключають його небезпечну поведінку, який в наступному продовжувався судом.

18 серпня 2023 року Орджонікідзевського району м. Запоріжжядо ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у кримінальному провадженні №0001619 від 18.12.2022 у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

20 лютого 2024 року у відповідності до положень ст. 95 КК та ст. 514 КПК, представник закладу ДУ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги звернувся до суду з заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 . До заяви представником закладу долучено висновок комісії лікарів психіатрів №134 від 13.02.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_7 , за своїм психічним станом потребує припинення примусових заходів медичного характеру.

При прийнятті оскарженого рішення про відмову в задоволенні заяви про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції зазначив, що з часу надходження до закладу охорони здоров`я, минув незначний термін, а саме менше пів року, що на думку суду є недостатнім для здійснення висновків про те, що у стані здоров`я ОСОБА_7 відбулися такі зімни, внаслідок яких відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Проте з такими висновками апеляційний суд не може погодитись, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених матеріалах справи та вимогах закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 94, 95 КК України).

З наданих матеріалів видно, що з 18.01.2023 ОСОБА_7 був поміщений до психіатричного закладу, в якому здійснювалось його обов`язкове лікування, який в наступному продовжувався судом.

Згідно з пунктом 24 висновку комісії лікарів-психіатрів №134 від 13.02.2024 який долучений до заяви про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, динаміка перебігу стану ОСОБА_7 в закладі охорони здоров`я є позитивною, на фоні лікування з жовтня 2023 року психічний стан стабілізувався, останній підтримував здоровий контакт, маячні ідеї не виявлялись, мислення є послідовним, емоційно стабільний, в конфліктних ситуаціях помічений не був, режим відділення не порушував. Виказував жаль з приводу скоєного правопорушення, сформовано критику до свого стану (а. с. 4).

Відповідно до п. 25 висновку комісії лікарів, психічний стан ОСОБА_7 є стабільним, останній доступний та продуктивний у мовному контакті, правильно розуміє обставини події, емоційно стабільний, під час бесіди маячні ідеї не виказував, мислення послідовне, пам`ять та інтелект не порушені. У відділенні поводить себе спокійно, агресії не проявляє, режим не порушує, щодо скоєного намагається надати детальні, психологічно зрозумілі пояснення; усвідомлює хворобливість психопатичних переживань у минулому (а. с. 4).

У п. 27 висновку в обґрунтуванні необхідності припинення примусових заходів медичного характеру, вказано, що на фоні комплексу лікувальних та реабілітаційних заходів тривалий час психічний стан пацієнта залишається стабільним. Сформована критика до свого стану, погоджується з необхідністю постійного нагляду лікарем-психіатром та прийому підтримуючи терапії.

Суд апеляційної інстанції також зважає на те, що відповідно до шкали HCR-20v3 ризик насильства у майбутньому та неминучого насильства низький та відповідно ОСОБА_7 на теперішній час суспільної небезпеки для оточуючих не становить.

З часу застосування примусових заходів медичного характеру та до останнього огляду комісією лікарів психічний стан ОСОБА_7 , має позитивну динаміку. Соматичний та неврологічний стан ОСОБА_7 згідно висновку не містить даних за патології та обтяжливого анамнезу.

Зазначені вище обставини залишились без належної уваги та правової оцінки суду першої інстанції, що потягло невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам справи.

Так, суд першої інстанції мотивував своє рішення виключно на незначному терміні перебування ОСОБА_7 в медичному закладі, однак такі висновки є хибними, оскільки останній з 18.01.2023 проходить лікування та відповідно до висновку комісії лікарів має стабільний стан та позитивну динаміку.

В судове засідання апеляційного суду був викликаний представник медичного закладу, яка пояснила, що на теперішній час психічний стан ОСОБА_7 на фоні комплексу лікувальних заходів є стабільним та він не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру. Зазначила, що останній поводить себе спокійно, агресії та маячних ідей не проявляє, режим не порушує, щодо скоєного ставиться критично.

За змістом ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб).

При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_7 обвинувачувався та ухвалою суду встановлено, що в його діях були ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 118 КК, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до злочинів невеликої тяжкості, крім того останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Отже, враховуючи загальний та психічний стан здоров`я ОСОБА_7 на час розгляду заяви, апеляційний суд доходить висновку, що твердження закладу охорони здоров`я про те, що на теперішній час він не становить особливу суспільну небезпеку та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру є обґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

Колегія суддів, зауважує на тому, що відповідно до шкали HCR-20v3 ризик насильства у майбутньому та неминучого насильства низький та відповідно ОСОБА_7 на теперішній час суспільної небезпеки для оточуючих не становить, що підтверджується висновком лікарів-психіатрів. Окрім цього, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, який до вчинення інкримінованого злочину, будь-яких посягань на життя та здоров`я інших осіб не здійснював, обтяжливого анамнезу щодо психічних вад останній не має.

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е».

У зв`язку з останнім ЕСПЛ відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39, Series А № 33;п.96, 97 рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 у справі «Заїченко проти України №2).

Таким чином, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК, критерії в їх сукупності, а саме тяжкість вчиненого злочину, його наслідки та рівень суспільної небезпеки, стан здоров`я ОСОБА_7 , відсутність відомостей про його агресивну поведінку, майже більш ніж річний термін надання психіатричної допомоги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом та характером вчиненого ним суспільно небезпечного діяння не становить особливої небезпеки для суспільства та відповідно примусові заходи медичного характеру стосовно останнього підляга.ть припиненню.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість оскарженої ухвали знайшли своє підтвердження в ході апеляційного провадження і підлягають задоволенню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява медичного закладу про припинення примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 94, 95 КК, ст. 404, 405, 407, 514, 516 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року про відмову в задоволенні заяви Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом стосовно ОСОБА_7 , скасувати.

Заяву Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відносно ОСОБА_7 задовольнити. Припинити застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою протягом трьох місяців з дня вручення копії ухвали.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4