Справа №293/317/24
Провадження №1-кп/293/119/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР 17.09.2022 за №0001885 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бежів, Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з неповно середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше судимого, останні рази:

- 04.01.2023 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, ст.360 КК України до 100 (сто) годин громадських робіт;

- 23.05.2024 Житомирським апеляційним судом за ч.3 ст.185 КК України, ст.69, 75,104,76 КК України 2 (два) роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

16.09.2022 ОСОБА_4 з 18 год. 20 хв. по 20 год. 00 хв. перебував біля магазину, що за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_5 ». Діючи повторно, через віконний проріз на даху магазину, потрапив на горище та пробивши отвір у стелі, проник до торгової зали магазину.

Перебуваючи у вищевказаному магазині, ОСОБА_4 оглянув його та з корисливих мотивів викрав чуже майно, належне ФОП «Добровольська ТА.», а саме:

-одну пару шкарпеток чоловічих коричневого кольору з білими вставками 39 розміру вартістю 39 гри. 24 коп.,

-одну пару шкарпеток чоловічих чорного кольору з синіми та червоними вставками 40 розміру вартістю 72 гри. 79 коп.,

-одну пару шкарпеток чоловічих синього кольору в смужку білого, блакитного та червоного кольорів 42 розміру вартістю 49 грн. 92 коп.,

-шкарпетки дитячі чорного кольору з синіми смужками 32 розміру вартістю 35 грн. 66 коп.,

-станок одноразовий для бриття торгівельної марки «Gillette» моделі «2» на два леза вартістю 15 грн. 24 коп. за одну одиницю товару в кількості 2 штук загальною вартістю 30 грн. 48 коп.,

-ножиці для манікюру торгівельної марки «Євромост» вартістю 28 грн. 49 коп.,

-каву розчинну торгівельної марки «Галка» вагою 50 г, упаковану в металеву банку вартістю 43 грн. 25 коп,

-каву розчинну торгівельної марки «FORT» вагою 50 г, упаковану в металеву банку вартістю 43 грн. 45 коп.,

-каву розчинну торгівельної марки «Nescafe classic» вагою 30 г. вартістю 41 грн. 75 коп. за одну одиницю товару в кількості 2 шт. загальною вартістю 83 грн. 50 коп.,

-цигарки торгівельної марки «Прилуки» лінійки «Класичні» з місткістю 25 цигарок в пачці вартістю 67 грн. 55 коп. за одну одиницю товару в кількості 2 пачок загальною вартістю 135 грн. 10 коп.

В подальшому, утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_4 , місце вчинення суспільно небезпечного діяння залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_6 » майнову шкоду на загальну суму 561 грн. 88 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно в умовах воєнного стану, поєднаній з проникненням у інше приміщення ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

За вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умоває воєєного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального йому правопорушенні визнав повністю, не заперечував факт його вчинення за вказаних обставин. ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, вказав, що розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому ОСОБА_4 просив суд суворо не карати, визначити йому мінімальну міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просить кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 розглядати без його участі. Вказав, що будь яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Щодо покарання покладається на розсуд суду (а.с.23).

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг доказів, які потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне розкриття кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень; наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують; особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, за місцем проживання характеризуються посередньо; згідно досудової доповіді його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не можливе, та становить високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окрмих осіб, однак свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, а тому суд дійшов до переконання про призначенняйому покарання в мінімальному розмірі в межах санкції статті інкримінованого йому правопорушення у виді позбавлення волі.

За встановлених обставин, суд уважає, що саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

Далі суд враховує, що вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.01.2023 у справі №293/250/19 ОСОБА_4 визнано винним за ч.2 ст. 185, ст.360 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. Вирок набрав законної сили 02.05.2023. Покарання за вказаним вироком ОСОБА_4 не відбув.

Разом з тим судом встановлено, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження 16.09.2022, тобто до постановлення попереднього вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.01.2023 у справі №293/250/19, що свідчить про наявність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_4 остаточного до відбуття покарання.

Відповідно до вироку Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року по справі № 293/1023/23 вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.01.2023 щодо ОСОБА_4 слід виконувати самостійно.

Згідно з положеннями ч.1,4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 це кримінальне правопорушення вчинив до постановлення вироку Черняхівським районним судом Житомирської області від 04.01.2023, суд, остаточне покарання призначає за вимогами ч.1,4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком і за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.01.2023.

Водночас, встановлено, що вироком Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2023 року відносно ОСОБА_4 скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та на підставі ст.ст. 75, 104,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

При цьому суд враховує роз`яснення, викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) зазначено: коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З огляду на це часткове приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутого покарання за попереднім вироком (вироками), від якого особу було звільнено за судовим рішенням, свідчитиме про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене вирок Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року в частині призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, та на підставі ст.ст. 75, 104,76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, слід виконувати самостійно, початок обчислення якого рахувати з моменту проголошення вироку суду, а саме з 23.05.2024.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченим на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до ч.2 ст.124 КПК України. Загальна сума процесуальних витрат у даному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз становить 15902 грн.88 коп.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком і за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.01.2023, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на залучення експертів для проведення експертиз в загальному розмірі 15 902 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) гривні 88 копійок.

Речові докази по справі:

- одну банку кави «Галка» вагою 50 г; одну банку кави «FORT» вагою 50 г; два зіп-пакети кави «Nescafe classic» вагою по 30г кожен; пачку цигарок «Прилуки» червоного кольору з 22 цигарками з 25; одну пару чоловічих шкарпеток коричневого кольору з білими вставками 39 розміру, одну пару чоловічих шкарпеток чорного кольору з синіми та червоними вставками 40 розміру, одну пару чоловічих шкарпеток синього кольору в полоску білого, блакитного та червоного кольору 42 розміру, одну пару дитячих шкарпеток чорного кольору в синю полоску 32 розміру, одну пару манікюрних ножиць в поліетиленовій упаковці «Евромост», - залишити ОСОБА_7 як власнику;

- змиви; сліди низу взуття, знищити.

Вирок Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року в частині призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, та на підставі ст.ст. 75, 104,76 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, - виконувати самостійно, початок обчислення якого рахувати з моменту проголошення вироку суду, а саме з 23.05.2024.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_8