Справа № 216/1980/24
провадження 1-кп/216/440/24
УХВАЛА

іменем України

21 травня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000050 від 17.05.2019 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, -

у с т а н о в и в:

У Центрально-Міському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Питання, що вирішується.

Обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0000050 від 17.05.2019 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024. У вказаному клопотанні обвинувачений просив: скасувати частково арешт на майно, а саме: транспортного засобу BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 ; транспортного засобу DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 по справі №202/10598/23 (провадження № 1- кс/202/407/2024) в частини позбавлення права користування зазначеним майном; повернути зазначені транспортні засоби ОСОБА_4 під відповідальне зберігання.

Клопотання обґрунтовано тим, що:

метою застосування арешту майна слідчий суддя визначив забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), разом з тим, цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлений, а забезпечення можливої конфіскації можливо без застосування заборони користування арештованим майном;

в Ухвали від 10.01.2024 слідчий суддя проігнорував вимогу п.5 ч.5 ст. 173 КПК України, не вказавши спосіб та місто зберігання арештованих транспортних засобів, що призвело до того, що протягом 3-х місяців з моменту вилучення транспортних засобів у законного володаря, належним чином не визначено місце зберігання транспортних засобів, а відповідно відсутня службова особа, в обов`язки якої входить забезпечення збереження зазначених речей.

Окрім того, 20.05.2024 р. захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0000050 від 17.05.2019 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024. У вказаному клопотанні обвинувачений просив: скасувати арешт на майно, а саме: транспортного засобу BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 ; транспортного засобу DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 по справі №202/10598/23 (провадження № 1- кс/202/407/2024); повернути ОСОБА_4 вилучені під час обшуку речі, що належать ОСОБА_4 , а саме: ноутбук ASER с/н NX6NUEU017738059B67; мобільний телефон марки Iphone 7; флеш носії у кількості 4 шт; банківські картки у кількості 55 шт., печатки юридичних осіб.

Клопотання обґрунтовано тим, що з огляду на те, що прокурор або слідчий у строк до 17.05.2022 року не звернулись до слідчого судді для продовження строків досудового розслідування, всі процесуальні документи, а також всі процесуальні дії, які стосуються кримінального провадження №0000050 від 17.05.2019, що створені або відбулися після 17.05.2022, у тому числі ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 є незаконними з огляду на те, що вони вчинені поза межами строку досудового розслідування.

Захисник вважає, що оскільки у кримінальному провадженні №0000050 строк досудового розслідування продовжувався ухвалами слідчих суддів, зокрема ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2021 року, то положення ч. 8. ст. 615 КПК України та правовий висновок, сформульований Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 1 квітня 2024 року у справі № 178/50/20 не можуть бути застосовані, оскільки строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні визначався не ст. 219 КПК України, а ухвалою слідчого судді від 12.11.2021р.

Позиція учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали клопотання, посилаючись на обставини, наведені у ньому.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , а також обвинувачена ОСОБА_6 клопотання підтримали.

Представник потерпілого ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечувала.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, посилався на необхідність збереження арештованого майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, що не буде ефективним у разі скасування арешту навіть в частині заборони користування транспортними засобами.

Встановлені судом обставини.

17.05.2019 року до ЄРДР внесено відомості за №0000050, здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженню доручено Слідчому відділу Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 продовжено на шість місяців, до 17.11.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 продовжено на шість місяців, до 17.05.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.05.2021 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 продовжено на шість місяців, до 17.11.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2021 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 продовжено на шість місяців, до 17.05.2022 року.

23.03.2022 старшим слідчим СВ Криворізького РУП ГУНП кримінальне провадження №0000050 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Станом на день закриття кримінального провадження № 0000050 у ньому жодній особі не було повідомлено про підозру.

17.06.2022 року першим заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_9 постанова про закриття провадження була скасована як незаконна та необґрунтована, постанову направлено керівнику Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері для організації подальшого досудового розслідування.

04.01.2024 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 задоволено клопотання прокурора, накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме: транспортний засіб BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ,; транспортний засіб DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 ; ключі від запалювання вказаних транспортних засобів. Правовою підставою для застосування арешту майна слідчий суддя визначив забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2023р. вказана ухвала слідчого судді залишена без змін.

21.03.2024р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000050 направлено до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Щодо правової підстави застосування арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Факт належності арештованого майна ОСОБА_4 був встановлений ухвалою слідчого судді від 10.01.2024р. та не заперечується стороною захисту.

04.01.2024 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Частина 5 статті 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Тобто у слідчого судді були наявні правові підстави для застосування арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, суд зазначає, що забезпечення конфіскації майна як виду покарання є самостійною та достатньою підставою для застосування арешту майна, отже відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні та як наслідок відсутність підстав для його забезпечення не може свідчити про те, що у застосуванні арешту майна відпала потреба.

Щодо твердження сторони захисту, про те, що не зазначення способу та місця зберігання арештованих транспортних засобів призвело до того, що не визначено місце зберігання транспортних засобів та відсутня службова особа, в обов`язки якої входить забезпечення збереження зазначених речей.

В підготовчому судовому засіданні прокурором було долучено акти приймання передачі тимчасово затриманого (вилученого) транспортного засобу для зберігання від 05.01.2024 року. З вказаних актів вбачається, що транспортний засіб BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , та транспортний засіб DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 прийнятий на тимчасове зберігання на спеціальному майданчику ГУНП в Дніпропетровській області за адресою АДРЕСА_1 старшим сержантом ОСОБА_10 .

Таким чином, стороною обвинувачення забезпечені належні умови зберігання арештованого майна.

Разом з тим, скасування арешту повністю, або в частині заборони користування вказаними транспортними засобами може призвести до пошкодження арештованого майна, у тому числі неумисного. Щодо ризику пошкодження майна внаслідок ведення бойових дій, суд зазначає, що м. Кривий Ріг не відноситься до населених пунктів в яких ведуться активні бойові дії, а ризик пошкодження майна в наслідок обстрілів країною агресором існує на будь-якій території України.

Одночасно експлуатація транспортного засобу призводить до природнього зносу вузлів та механізмів, що має наслідком зменшення його вартості.

На переконання суду, на даному етапі судового провадження, накладення арешту на вилучене майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не втратило своєї актуальності та є необхідним для виконання завдань кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Такий арешт пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання суду, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у судовому розгляді корупційних кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що вказаний суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Окрім того, таке втручання стосуватиметься виключно конкретного майна, збереження якого має важливе значення для судового розгляду, що вказує на співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Щодо твердження сторони захисту, про те, що ухвала про арешт майна подана поза межами строку досудового розслідування.

Висновок про обчислення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 17.05.2019 року висловлений судом в ухвалі суду від 22 квітня 2024 р. при вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі абзацу 2 пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Фактично доводи сторони захисту зводяться до того, що оскільки строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжувався ухвалою слідчого судді, то він не є тотожним із строком досудового розслідування визначеним ст. 219 КПК України та відповідні правила його обчислення встановлені ч. 8 ст. 615 КПК України та висновок, сформульований Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 1 квітня 2024 року у справі № 178/50/20 не може бути застосований, отже сторона обвинувачення була зобов`язана звернутись до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування встановленого ухвалою слідчого судді від 12.11.2021р. не пізніше 17.05.2022. або 12.07.2022р., чого зроблено не було.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Строк досудового розслідування та порядок його обчислення визначений ст.219 КПК України, ч. 7 ст. 217 КПК України, ч. 8. ст. 615 КПК України (в редакції, що діяла станом на 17.05.2022 р.). Окрім того, § 4 КПК України визначає підстави та порядок продовження строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 294 КПК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у частині другій статті 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути продовжений неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ст. 294, ст. 295-1 КПК України в їх зв`язку із положеннями ст. 219 КПК України свідчать про те, що механізм продовження строку досудового розслідування, передбачений параграфом 4 глави 24 КПК України є формою процесуального контролю за дотриманням органом досудового розслідування строків досудового розслідування визначених ст. 219 КПК України. Вказаний контроль передбачав періодичну перевірку доцільності продовження вказаного строку.

Враховуючи викладене, після реалізації повноважень слідчого судді по здійсненню судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в частині перевірки доцільності продовження строку досудового розслідування визначеного ст. 219 КПК України та постановлення ухвали про його продовження, вказаний строк не набуває іншої правової природи.

Законодавець передбачив єдиний підхід до обчислення строку досудового розслідування, у тому числі і періодів, які в нього не включаються (ч. 5 ст. 290, ч. 8 ст. 615 КПК України) незалежно від того, продовжувався вказаний строк чи ні.

22.03.2022 року згідно із Законом № 2137-IX від 15.03.2022 статтю 615 КПК України доповнено частиною 8 наступного змісту: «у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу», яка була чинною до 31.01.2023р. Законодавець визначив єдину умову не застосування зазначеної норми під час дії воєнного стану - наявність у кримінальному провадженні осіб яким повідомлено про підозру. Довільне тлумачення вказаної норми та визначення додаткових умов, які не передбачив законодавець, як то наявність ухвали слідчого судді про продовження строку досудового розслідування, є перебиранням непритаманних суду правотворчих функцій, що є неприпустимим.

При цьому, сам факт звернення сторони обвинувачення до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та задоволення вказаного клопотання в період дії приписів ч. 8 ст. 615 КПК України не змінює законодавчо встановлених правил обчислення строків досудового розслідування.

Оскільки норми КПК України, що передбачають підстави для неврахування строку досудового розслідування є універсальними, незалежно від того чи продовжувався вказаний строк відповідно до параграфа 4 глави 24 КПК України, то висновок, сформульований Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 1 квітня 2024 року у справі № 178/50/20, яким визначено, що у разі скасування прокурором постанови про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, через її незаконність та необґрунтованість час між винесенням постанови про закриття і її скасуванням не включається у строки досудового розслідування є релевантним та підлягає застосуванню у вказаній справі.

Окрім того, з 01 січня 2024 року набули чинності зміни, внесені Законом України від 08.12.2023 № 3509-1Х «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури», згідно яких частину першу статті 219 КПК України викладено в такій редакції:

"1. Строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження";

частину другу та абзац четвертий частини шостої виключено.

При внесенні змін до кримінального процесуального закону законодавець чітко висловився в пункті 20-8 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України стосовно того, що положення частини першої статті 219 цього Кодексу в редакції Закону України від 08.12.2023 № 3509-ІХ "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури" застосовуються до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури".

Водночас ст. 5 КПК України визначено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Як уже зазначалося, пункт п. 20-8 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України разом із моментом набуття чинності відповідними положеннями встановлює також і умову їх застосування до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до дня набрання чинності цим Законом (01.01.2024 р.).

Фактично йдеться про формулювання законодавцем спеціальної норми, яка стосується застосування редакції статті 219 КПК України.

Пункт 20-8 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України є спеціальною нормою щодо ст. 5 КПК України і, відповідно, у спеціально визначеній ним ситуації перевага має надаватися йому, а не загальній нормі ст. 5 КПК України (lex specialis derogat legi generali).

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 3 ст. 1 КПК України).

Відтак норма пункту 20-8 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України є складовою кримінального процесуального законодавства України, яку слід застосувати з тією особливістю, яка нею прямо визначена.

Таким чином, оскільки досудове розслідування та судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000050 від 17.05.2019 року не завершено до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури" (01.01.2024р.), то при обчисленні строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слід застосовувати статтю 219 КПК України в редакції вказаного закону, яка не визначає строку досудового розслідування до повідомлення особі про підозру.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні 04.01.2024р., ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 постановлена в межах строку досудового розслідування.

Щодо вимоги сторони захисту про повернути ОСОБА_4 вилучені під час обшуку речі, що належать ОСОБА_4 , а саме: ноутбук ASER с/н NX6NUEU017738059B67; мобільний телефон марки Iphone 7; флеш носії у кількості 4 шт; банківські картки у кількості 55 шт., печатки юридичних осіб.

Суд звертає увагу, що як вбачається з ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 вказаною ухвалою не вирішувалось питання про арешт вищезазначених речей.

Разом з тим, згідно постанови слідчого в ОВС відділу СУГУ НП в Дніпропетровській області від 04.01.2024р. вказані речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000050 від 17.05.2019 року.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України питання про долю речових доказів суд вирішує під час ухвалення вироку. Отже вказане питання не підлягає вирішенню під час підготовчого провадження та клопотання в цій частині заявлене передчасно.

Окремо суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 87 КПК України питання про оцінку доказів з точки зору їх допустимості підлягає вирішенню на стадії судового розгляду та не може бути розглянуто в ході підготовчого судового засідання.

З урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що на теперішній час судове провадження у вказаній справі, триває, суд вважає, що арешт вказаного майна не втратив своєї актуальності, а тому заяви є передчасними та задоволенню на теперішній час не підлягають.

Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 131, 174, 314-316, 369 КПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 10.04.2024 про скасування арешту майна та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 20.05.2024 про скасування арешту - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 24 травня 2024 року о 15-30 год.

Суддя ОСОБА_1