ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 620/1003/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/188/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.365 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.08.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, який працює на посаді інспектора СРПП Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, має спеціальне звання капітан поліції, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.365 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Оскаржуваним вироком встановлено, що згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 , якого наказом начальника ГУНП в Харківській області № 422 о/с від 07.07.2017, назначено інспектором СРПП Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП України в Харківській області, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою з владними повноваженнями, виконуючи свої професійні обов`язки, діяв у порушення вимог ст.ст. 28,29 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» та функціональних обов`язків, а саме: перевищив службові повноваження, що супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Так, 17.04.2018 до Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП України в Харківській області від оператора «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , керуючи трактором у нетверезому стані, в`їхав у будинок на подвір`ї.

У період часу з 17 год. 07 хв. до 17 год. 43 хв. 17.04.2018 ОСОБА_7 , разом з співробітниками Зачепилівського ВП, проводили заходи щодо перевірки інформації, яка була викладена у заяві ОСОБА_10 .

Після завершення перевірки ОСОБА_7 та інспектор СРПП Зачепилівського ВП ОСОБА_11 запросили ОСОБА_8 до службового автомобіля «Рено Дастер», для подальшого слідування на медичний огляд. Знаходячись в автомобілі ОСОБА_7 разом з інспектором ОСОБА_11 нанесли ОСОБА_8 не менше 10 ударів в область тулуба та голови, за начебто відмову зізнатися про місцезнаходження грошових коштів. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 погрожували у подальшому ОСОБА_8 тим, що насильницькі дії стосовно нього вони будуть застосовувати до того часу, поки той не передасть їм частину грошей.

Своїми насильницькими діями ОСОБА_7 та ОСОБА_11 спричинили ОСОБА_8 тупу травму грудної клітини із закритим переломом ребра по передньо-паховій лінії зі зміщенням, що відповідно до висновку експерта № 09-2618/2018 від 10.07.2018 відноситься до середніх тілесних ушкоджень.

У зв`язку із зазначеним, дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 365 КК України як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, яке супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

В обвинувальному акті зазначено, що протиправні насильницькі дії відносно потерпілого ОСОБА_8 вчиняв ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , однак обвинувачення пред`явлено лише ОСОБА_7 , тому питання причетності ОСОБА_11 до даного кримінального правопорушення судом не вирішувалось.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційні скарзі, в первинній редакції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати Зачепилівського районного суду Харківської області від 14.07.2023 стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, приначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

В подальшому прокурор доповнив свою апеляційну скаргу, чим фактично змінив свою апеляційну вимогу.

Апелянт просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, і призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки. Відповідно до ст. 54 КК України позбавити спеціального звання - капітан поліції.

В обґрунтування своєї вимоги прокурор вказує на те, що у мотивувальній частині вироку взагалі відсутній виклад показань потерпілого ОСОБА_8 , наданих безпосередньо суду, у тому числі за участю представника (адвоката) потерпілого, їх аналіз та оцінка судом.

Крім того, прокурор зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги пояснення обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які є працівниками поліції, а саме екіпажу, який виїжджав 17.04.2018 за викликом до місця проживання ОСОБА_8 , а також безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Апелянт зазначає, що судом необгрунтовано визнано недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання від 12.09.2018, протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим від 12.09.2018 та висновок судово-медичного експерта № 09-3008/2018.

Прокурор зазначає, що матеріали цього кримінального провадження містять достатньо доказів для підтвердження вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 14.07.2023 щодо ОСОБА_7 скасувати в зв`язку з доведенням вини скоєного злочину.

Просить ухвалити нове рішення, визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з виплатою потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди триста п`ятдесят тисяч гривень.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, апелянт зазначає, що тілесні ушкодження йому були спричинені ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , яких могли залякати, а також безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що бачив сліди побоїв, сліди синяків від дубинки, коли приходив провідати потерпілого на наступний день.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення, думку обвинуваченого, який просив залишити без задоволення подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Виходячи з вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як регламентовано ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Капо проти Бельгії» зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено такого: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідив обставини кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення та докази сторін, в тому числі і сторони обвинувачення. На підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні відомостей суд у чіткій відповідності до вимог п.1 ч.3 ст. 374; п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Перевіривши зібрані докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, суд першої інстанції навів детальний аналіз цих доказів у їх сукупності і дав їм належну оцінку в оскаржуваному виправдувальному вироку, дійшовши вірного висновку про недопустимість та неналежність цих доказів, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів провадження вбачається, що створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, суд першої інстанції провів розгляд вказаного кримінального провадження.

Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 365КК України, суд першої інстанції навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, надав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, суд першої інстанції проаналізував показання ОСОБА_7 , який не визнав вину за пред`явленим обвинуваченням та пояснив, що станом на 17.04.2018 він працював інспектором СРПП Зачепилівського ВП Краноградського ВП ГУ НП України в Харківській області. Від оператора «102» на службовий планшет надійшло повідомлення, що в с. Новоселівка Зачепилівського району Харківської області місцевий мешканець ОСОБА_8 керуючи трактором в п`яному стані руйнує власне домоволодіння. В той час в групі було троє поліцейських, він ОСОБА_7 , водій ОСОБА_13 та старший групи ОСОБА_12 , за рішенням якого в групу взяли інспектора Зачепилівського ВП ОСОБА_11 . Обвинувачений пояснив, що коли їхали в автомобілі, то зайняли місця згідно тактичних вказівок - ОСОБА_12 сидів на передньому пасажирському сидінні, він сидів на задньому пасажирському сидінні позаду нього, а ОСОБА_11 сидів за водієм. Коли приїхали в с. Новоселівка, то ОСОБА_8 вже не керував трактором, а сидів на вулиці на лавочці разом з ОСОБА_14 , який побачивши працівників поліції пішов додому. ОСОБА_7 пояснив, що до них вийшла дружина ОСОБА_8 ОСОБА_10 , яка почала їм розповідати про пошкодження які були спричинені її чоловіком з використанням трактора МТЗ-80, а саме: зруйнована стіна житлового будинку та сараю для тримання худоби, погнуті ворота гаражу, пошкоджений об електроопору тракторний причіп. ОСОБА_10 пояснила, що після її сварки з чоловіком, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, останній забрав з будинку гроші в сумі 1000 доларів США та 7000 грн., завів трактор та почав ним руйнувати будівлі, а також переслідувати її. На її крики та крики дітей позбігались сусіди та одному з них вдалося зірвати паливну шлангу в результаті чого трактор перестав працювати. ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_12 почав приймати заяву від ОСОБА_10 , а він почав писати з її слів пояснення для подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_8 . Після написання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП було вирішено відвезти ОСОБА_8 до Зачепилівської ЦРЛ для встановлення факту вживання алкогольних напоїв та можливого надання медичної допомоги. Обвинувачений пояснив, що залишався сидіти справа на задньому сидінні, потерпілий, на запрошення присісти до автомобіля, сів через ліві двері впритул до нього та завдав удар ліктем по тулубу. З метою недопущення таких подальших дій було вирішено застосувати спецзасіб «кайданки». ОСОБА_11 витягнув потерпілого з автомобіля та з допомогою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 одягли кайданки на руки ОСОБА_8 , які завели за спину відповідно до інструкції. Після цього ОСОБА_8 посадили на заднє сидіння між працівниками поліції та поїхали до Зачепилівської ЦРЛ, по дорозі ніде не зупинялись. На додаткові запитання обвинувачений пояснив, що коли потерпілому вдягали кайданки, то він перебував в положенні «напівлежачи-напівсидячи», і в цей час до нього декілька раз підбігла його дружина та завдавала декілька ударів ногами останньому по тулубу. Крім дружини ніхто ударів не наносив.

Також обвинувачений вказав, що під час досудового розслідування вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніколи не визнавав. Вважає, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки досудове розслідування було проведено поверхнево та не об`єктивно, доказів його винуватості не має, під час досудового розслідування було порушено його право на захист, тому просить суд винести справедливе рішення.

Судом першої інстанції також досліджені усі докази, які надані прокурором під час судового розгляду, та їм надана належна і обґрунтована оцінка в оскаржуваному виправдувальному вироку.

Як вбачається з відомостей судового провадження та оскаржуваного вироку, судом першої інстанції досліджені наступні докази.

Під час судового розгляду допитані потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що 17.04.2018 зранку їздила до лікарні в с. Новоселівка, де її внутрішньовенно вводили ліки, коли вона перед обідом повернулась додому, то побачила, що будинок зруйновано, а чоловік разом з ОСОБА_14 сидить на лавочці за двором. Між ними виник конфлікт і вона викликала поліцію, працівники поліції приїхали не відразу, а після 15 години, без дозволу зайшли на територію приватного домоволодіння та почали все фотографувати, вимагали ОСОБА_8 надати документи на трактор та посвідчення на право керування, хоча він в той час трактором не керував. На запитання прокурора свідок повідомила, що їй невідомо, що відбулось на подвір`ї, чоловік їй не повідомив. Трактор, який є у них у власності, в той час був поломаний, у нього були пошкоджені колеса. Свідок пояснила, що з особистого мобільного телефону з метою виклику працівників поліції зателефонувала на службу «102», однак її виклик потрапив до служби «102» Полтавської області, так як їх будинок знаходиться на межі Харківської і Полтавської області, тому вона відключила виклик. Працівники поліції приїхали можливо не за її викликом, так як їй відомо, що ще хтось здійснював виклик поліції. Після 15 години приїхали 4 працівника поліції, серед яких вона знала лише ОСОБА_13 . Після огляду домоволодіння працівники поліції почали складати адміністративний протокол. В цей час її чоловіка ОСОБА_11 посадив на заднє сидіння до ОСОБА_7 та вказав, що необхідно поближче сісти до останнього. Чого чоловіка виштовхнули із салону автомобіля та почали вдягати кайданки вона не знає. В цей час працівники ногами наносили її чоловікові удари та вдягли кайданки, а ОСОБА_7 завдав удар дубинкою по спині. Після цього його посадили до поліцейського автомобіля та повезли до Зачепилівської ЦРЛ. ОСОБА_10 вказала, що після медичного огляду її чоловіка до середини ночі тримали у відділенні поліції, звідки його забрав рідний брат. Коли чоловік вранці повернувся додому у нього були синці зліва на спині, на лівій нозі та лівій руці, про які він повідомив, що вони були спричинені йому ОСОБА_7 .. Через три-чотири дні, серед ночі стан здоров`я чоловіка погіршився і тому свідок вимушена була викликати швидку допомогу. На ранок після огляду фельдшером швидкої допомоги, вона з чоловіком поїхали до Зачепилівської ЦРЛ та зробили рентген грудної клітини, який показав перелом ребра.

На запитання захисника ОСОБА_21 свідок ОСОБА_10 повідомила, що під час дзвінка до поліції вона ніякої інформації не вказувала і працівники Зачепилівського ВП приїхали на її думку за викликом іншої особи. На запитання щодо написання 24.04.2018 заяви в поліції щодо непритягнення ОСОБА_8 до відповідальності по факту пошкодження будинку свідок повідомила, що в поліції була, однак про що було викладено в її заяві не пам`ятає. На запитання що було нею написано в заяві та поясненнях 17.04.2018 свідок також зазначила, що не пам`ятає, з чиїх слів поліція писала пояснення щодо події їй не відомо, вона підписала пояснення навіть не прочитавши. Свідок вказала, що 25.09.2018 в приміщенні обласної прокуратури Харківської області вона була допитана слідчим ОСОБА_22 , була попереджена про кримінальну відповідальність і давала правдиві покази. Під час допиту повідомляла слідчому, що завдавала декілька ударів чоловіку, коли він лежав на землі біля поліцейського автомобіля. Також свідок підтвердила, що дійсно її чоловік забрав 1000 доларів США та 7000 грн., які вона в подальшому найшла у сусідів. Свідок, під час продовження допиту в судовому засіданні, після нагадування про попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів змінила свої першочергові покази дані в судовому засіданні і пояснила, що перебувала вдома, коли її чоловік трактором руйнував будинок та інші будівлі, в цей час він перебував в стані алкогольного сп`яніння, в подальшому ОСОБА_16 пошкодив трактор і він зупинився.

Свідок ОСОБА_10 також підтвердила, що дійсно завдала ногами декілька ударів по тулубу чоловіка коли на нього одягали кайданки.

На запитання потерпілого свідок ОСОБА_10 повідомила, що бачила як ОСОБА_7 , коли ОСОБА_8 саджали в автомобіль, один раз дубинкою вдарив останнього по спині.

Натомість, свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції надав показання про те, що працює в Зачепилівському ВП в секторі реагування. 18.04.2018 він перебував на чергуванні у добовому наряді. Того дня на службу «102» приблизно після обіду, надійшло два повідомлення, що ОСОБА_8 , мешканець с. Новоселівка Зачепилівського району власним трактором зруйнував житловий будинок та переслідував власну дружину. Екіпаж в складі чотирьох працівників поліції виїхав для реагування за даними викликами. По приїзді на місце події було встановлено, що ворота на територію домоволодіння відкриті, зруйнована повністю стіна житлового будинку, пошкоджено стіну сараю та ворота гаража, пошкоджений причеп стояв на вулиці, а сам трактор стояв ушкоджений у дворі. ОСОБА_10 , яка викликала поліцію, вказала на чоловіка ОСОБА_8 який перебував в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно по відношенню до своєї дружини та працівників поліції. Крім того біля домоволодіння були сусіди, які припиняли протиправні дії ОСОБА_8 . Жінка та сусіди надали пояснення і ОСОБА_8 було запрошено до службового автомобіля для проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_8 відмовився це робити, тому його примусово посадили до салону авто між двох працівників поліції. У зв`язку з агресивною поведінкою по відношенню до працівників поліції, було вирішено застосувати спецзасіб «кайданки». Під час застосування кайданок, дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_10 ногами завдавала удари по тулубу свого чоловіка, чому намагались запобігти працівники поліції. В подальшому ОСОБА_8 був доставлений до Зачепилівської ЦРЛ, де лікар ОСОБА_20 провів огляд на факт вживання алкогольних напоїв, на запитання лікаря щодо будь яких тілесних пошкоджень ОСОБА_23 повідомив про їх відсутність. Після огляду лікарем ОСОБА_8 було доставлено в приміщенні поліції, де працівником поліції ОСОБА_7 відносно останнього було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний судом першої інстанції, пояснив, що працював на посаді помічника чергового Зачепилівського РВ УМВС України в Харківській області. 18.04.2018 на планшет та службовий комп`ютер надійшли виклики від мешканців с. Новоселівка Зачепилівського району Харківської області про те, що ОСОБА_8 в нетверезому стані на тракторі руйнує своє подвір`я та переслідує дружину. За вказівкою начальника сектору ОСОБА_12 був включений в групу, яка виїхала за викликом. Коли прибули на місце, то побачили, що на вилиці, біля подвійної електроопори, стоїть пошкоджений тракторний причіп, таке як вдарений об цю опору. Були наскрізь відчинені ворота і видно було серед двору пошкоджений трактор, вивалену стіну будинку. ОСОБА_8 в цей час знаходився на вулиці та побачивши працівників поліції почав неадекватно себе поводити, висловлюватись нецензурною лайкою в адресу дружини та працівників поліції. Після прийняття письмової заяви від ОСОБА_10 про дії її чоловіка, було вирішено доставити ОСОБА_8 до Зачепилівської ЦРЛ для медичного огляду на стан сп`яніння. Однак ОСОБА_8 почав розмахувати руками, що на думку працівників поліції погрожувало їх здоров`ю і тому було вирішено застосувати спецзасіб «кайданки». Потім ОСОБА_8 був поміщений на заднє сидіння службового автомобіля, де зліва від нього сів свідок, а справа ОСОБА_7 . На запитання захисника свідок повідомив, що коли на ОСОБА_8 одягали кайданки, то його дружина ОСОБА_10 декілька разів підбігала до них з метою завдати удари ногами по тулубу чоловіка, чому свідок намагався зашкодити, але декілька ударів вона все одно завдала. Крім дружини ніхто удари не завдавав. Додатково повідомив, що в службовому автомобілі на задньому сидінні дуже мало міста для трьох дорослих чоловіків. Повідомив, що вони особисто факту керування трактором саме ОСОБА_8 не бачили.

Свідок ОСОБА_13 пояснив в суді першої інстанції, що є працівником поліції і 17.04.2018 під час патрулювання району на службовий планшет надійшло повідомлення, що в с. Новоселівка Зачепилівського району ОСОБА_8 руйнує домоволодіння. По приїзду на місце пригоди на службовому автомобілі разом з працівниками поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , побачили, що ОСОБА_8 сидів за двором разом з ОСОБА_14 , вони перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 повідомив, що всі руйнування було зроблено ним за допомогою трактора після сварки з дружиною. В подальшому було встановлено коло свідків і з їх слів записано пояснення того, що вони бачили. Після складання протоколу посадили ОСОБА_8 на заднє сидіння між працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .. ОСОБА_8 , зі слів ОСОБА_7 , завдав йому удар. З метою недопущення повторних протиправних дій було вирішено застосувати спецзасіб «кайданки» до ОСОБА_8 . Коли на останнього вдягали кайданки, ОСОБА_10 ногами завдавала удари по тулубу останнього, більше ударів ніхто не завдавав. В подальшому ОСОБА_8 був доставлений до Зачепилівської ЦРЛ, де черговим лікарем було встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння. В результаті на ОСОБА_8 було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_14 вказав, що 17.04.2018 він повертався із с. Климівка Карлівського району Полтавської області, куди ходив придбати горілку. Коли проходив мимо двору ОСОБА_8 , то останній сидів за двором на лавочці та гукнув його. Свідок вказав, що запропонував ОСОБА_8 вжити горілку, яку він придбав, на що останній погодився. Коли вони вжили пляшку горілки, то приїхала ОСОБА_10 , яка почала скандалити з чоловіком і викликала поліцію. Коли приїхали працівники поліції, то свідка попрохали піти додому. Свідок додав, що через два-три дні після вказаної події приходив у гості до ОСОБА_8 і побачивши, що у останнього рухи викликають неприємне відчуття, запитав що з ним трапилось, на що останній показав спину, на якій були синці в області нирок та повідомив, що його побили працівники поліції.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаний в суді першої інстанції, пояснив, що працював фельдшером Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф на той час Зачепилівського району. Щодо виклику до потерпілого ОСОБА_8 повідомив, що пам`ятає потерпілого лише тому, що останній трактором намагався знищити будівлі. Приблизно в період з 21 по 23 квітня 2018 року, точної дати не пам`ятає, вночі надійшов виклик в с.Новоселівка Зачепилівського району. Коли прибули за вказаною адресою, то він обстежував потерпілого, який скаржився на погане самопочуття, біль у ребрах. Зі слів потерпілого тілесні ушкодження йому спричинили працівники поліції.

Свідок ОСОБА_20 під час свого допиту в суді першої інстанції пояснив, що 17.04.2018 він був черговим лікарем Зачепилівськогої ЦРЛ, до якої був доставлений ОСОБА_8 для медичного огляду на стан сп`яніння. Під час огляду, після проведення тесту на стан сп`яніння, було встановлено, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно. При візуальному огляді пошкоджень не було, жодних скарг на стан здоров`я не надходило. Під час огляду ОСОБА_8 перебував в кайданках, оскільки, як пояснили працівники поліції, під час затримання поводив себе агресивно, вчиняв опір. Крім того йому відомо зі слів працівників поліції, що ОСОБА_8 трактором розбив пів житлового будинку.

Свідок ОСОБА_17 зазначив в суді першої інстанції, що 18.04.2018 він разом з дружиною знаходився у себе у дворі, коли почули якийсь гуркіт та крики, вийшовши на вулицю вони побачили, що біжать діти ОСОБА_8 , які сказали, що батько трактором намагається зруйнувати будинок. Вони одразу побігли до домоволодіння, де мешкає родина ОСОБА_24 , та побачили, що завалено пів стіни сараю, пів стіни будинку, іншу частину ОСОБА_8 трактором намагається зруйнувати далі. Потім останній почав наздоганяти жінку трактором, виїхав за нею на вулицю, де причепом зачепився за електроопору, внаслідок чого зруйнував причеп. Заїхавши до двору намагався зруйнувати гараж, однак ОСОБА_16 зірвав з паливного насосу шланг, внаслідок чого трактор через незначний проміжок часу перестав працювати. Після цього ОСОБА_8 , який на думку свідка був в стані алкогольного сп`яніння, ледве виліз з трактора та почав ображати сусідів. Свідок вказав, що коли ОСОБА_8 припинив руйнувати подвір`я, він разом з дружиною та ОСОБА_16 залишили подвір`я та повернулись до себе до двору, де сіли на вулиці на лавці. Він бачив, як через деякий час приїхали працівники поліції та почали щось писати. ОСОБА_8 в цей час сидів на землі біля автомобіля і скориставшись цим, його дружина ОСОБА_10 декілька разів підбігала до нього та ногами наносила удари по тулубу останнього. Свідок додав, що крім дружини, ударів по тулубу ОСОБА_8 ніхто не завдавав.

Будучи допитаним в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що проживає метрів за 300 до домоволодіння ОСОБА_8 17.04.2018 у другій половині дня почув крики, вийшов на вулицю та побачив сина ОСОБА_8 який кричав, що батько руйнує подвір`я. Схопивши велосипед він якнайшвидше поїхав до подвір`я ОСОБА_25 з метою запобігти подальшим руйнуванням. Приїхавши до домоволодіння останніх він побачив, що трактор виїхав з двору, при цьому зачепився причепом за електроопору, не зупинившись поїхав далі і заїхав у двір з іншої сторони. В цей час стіна в будинку вже була зруйнована, однак ОСОБА_8 знов намагався ще дужче її зруйнувати, на прохання припинити не реагував. Свідок вказав, що скориставшись можливістю підбіг до трактора та зірвав паливний шлаг, пропрацювавши деякий час трактор зупинився. ОСОБА_8 , який як вважає свідок, перебував в стані алкогольного сп`яніння, виліз з трактора та почав сваритись із своєю жінкою та намагався її вдарити, ОСОБА_17 заступився за неї. Після цього він разом з ОСОБА_17 та його дружиною залишили подвір`я та пішли по домівках. Хвилин через 30 проїхав службовий автомобіль поліції, він вийшов на вулицю і побачив, що поліцейські зайшли ненадовго на подвір`я, після чого почали щось писати. Але невдовзі почулись крики і свідок побачив, що ОСОБА_8 повалили на землю і, як зрозумів свідок, наділи кайданки. Свідок вказав, що в цей час до нього підбігала жінка та ногами завдавала удари, поліцейські ударів не завдавали.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні в суді першої інстанції вказала, що мешкає поряд з ОСОБА_8 . В середині квітня 2018 року вони з чоловіком, який на даний час помер, перебували у себе вдома коли почули чиїсь крики, вийшовши на вулицю побачили дітей ОСОБА_8 , які гукали на допомогу. Вона, її чоловік, ОСОБА_17 , ОСОБА_16 побігли до домоволодіння родини ОСОБА_8 , на території якого побачили зруйновану стіну сараю, житлового будинку, але ОСОБА_8 на тракторі продовжував їздити по подвір`ю та руйнувати будівлі. ОСОБА_16 зміг вирвати паливний шланг внаслідок чого трактор зупинився. Коли ОСОБА_8 виліз з трактора, то мав нечітку ходу. Коли приїхали працівники поліції ОСОБА_10 запросила її і свідок нетривалий час була присутня під час складання протоколу, в цей період ніхто не завдавав ударів ОСОБА_8 . Свідок додала, що за проханням ОСОБА_10 телефонувала на службу «102» та повідомляла про вищевказану подію.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що показання усіх вищезазначених свідків, окрім показань дружини потерпілого - свідка ОСОБА_10 , не підтверджують нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів потерпілому ОСОБА_8 , в тому числі дубинкою в область тулуба та голови, як на вулиці, так і в службовому транспортному засобі працівників поліції.

Крім того, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , будучи попередженими в суді першої інстанції про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, повідомили суду, що свідок ОСОБА_10 декілька разів наносила удари ногами по тулубу свого чоловіка потерпілого ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 також підтвердила під час свого допиту в суді першої інстанції, що дійсно вона завдала ногами декілька ударів по тулубу свого чоловіка, коли на нього одягали кайданки та знаходився на землі.

При цьому, колегія суддів погоджується з критичною оцінкою показань свідка ОСОБА_10 щодо завдання ОСОБА_7 одного удару дубинкою по спині потерпілого, коли останнього саджали в автомобіль, так як остання є дружиною потерпілого ОСОБА_8 , а тому цей свідок має певну зацікавленість та в будь-який спосіб може мати намір допомогти своєму чоловіку.

Крім того, під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 неодноразово змінювала свої показання щодо кількості ударів та осіб які наносили удари її чоловікові, що також ставить під сумнів об`єктивність її показань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно надано критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_10 щодо спричинення ОСОБА_7 одного удару дубинкою по спині потерпілого ОСОБА_8 , а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині, на переконання апеляційного суду, є суб`єктивною та безпідставною.

Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 доводять вину ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, оскільки ці свідки не були безпосередніми очевидцями подій між обвинуваченим та потерпілим, а лише вказали в суді першої інстанції, що їм повідомив потерпілий ОСОБА_8 .

Доводи прокурора та потерпілого про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які є працівниками поліції, на переконання колегія суддів, також є суб`єктивними та безпідставними, оскільки ці свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною обвинувачення не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки надавали завідомо неправдиві показання та мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити потерпілого.

Більш того, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 підтверджуються та повністю відповідають показанням допитаних у цій справі свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , а також не суперечать показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , що додатково свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора і потерпілого в цій частині.

Будь-яких доказів про те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним, прокурором та потерпілим суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання свідків.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України , суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Колегія суддів також звертає уваги, що сторона обвинувачення не заявляла до початку апеляційного розгляду будь-яких клопотань щодо повторного допиту вищезазначених свідків в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів прокурора про відсутність в оскаржуваному вироку показань потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів, не спростовуючи значимості результату допиту потерпілого, зазначає, що в цьому конкретному кримінальному провадженні суд першої для всебічного, повного й неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження дослідив, крім показань ОСОБА_8 , всі надані стороною обвинувачення та захисту докази і, оцінивши їх відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ухвалив виправдувальний вирок.

З правильністю оцінки судом першої інстанції кожного доказу та їх сукупності в цілому для прийняття такого процесуального рішення погоджується й апеляційний суд.

Отже, в контексті зазначених прокурором аргументів щодо відсутності в оскаржуваному вироку викладу показань потерпілого ОСОБА_8 , який двічі допитувався в суді першої інстанції, на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку, немає підстав стверджувати, що повнота встановлення обставин цього кримінального провадження забезпечена лише змістом фактичних даних, повідомлених ОСОБА_8 під час його допиту.

Колегія суддів звертає увагу, що мотивувальна частина оскаржуваного вироку, хоча і не містить викладу показань потерпілого, але судом надана оцінка показанням потерпілого ОСОБА_8 , з якою також погоджується й колегія суддів.

Крім того, до матеріали цього судового провадження долучено оптичний носій інформації із аудіо- та відеозаписом судових засідань, під час яких допитувався потерпілий ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 також надавав пояснення, в яких зазначив про спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, але не зміг зазначити конкретно, як саме він наносив йому удари під час подій у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що не зазначення судом першої інстанції показань потерпілого ОСОБА_8 , який був допитаний під час судового розгляду, з урахуванням тієї обставини, що його показанням надана оцінка в оскаржуваному вироку в сукупності з іншими доказами, не вказує на наявність істотних порушень вимог КПК України , що є підставою для скасування судового рішення.

Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, надавши їм обґрунтовану та повну оцінку щодо їх належності, допустимості і достатності в оскаржуваному виправдувальному вироку, зокрема:

- витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2018, згідно якого, до Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області 24.04.2018 надійшла заява від ОСОБА_8 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції;

- заяви ОСОБА_8 до Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури від 24.04.2018, відповідно до якої, ОСОБА_8 зазначає, що 17.04.2018 працівниками поліції Зачепилівського РВ його було притягнуто до відповідальності за ст..130 КУпАП, однак зазначив, що алкогольні напої в той день взагалі не вживав, трактором не керував, будинок перебував в аварійному стані та потребував ремонту й тому порушився. Факт сварки з жінкою ОСОБА_8 підтвердив, але підстав не вказав. Зазначив, що дійсно ненавмисно зачепив працівника поліції, який разом з групою приїхав за викликом дружини. Після цього його повалили на землю та почали бити. При цьому потерпілий посилається на те, що даний факт можуть підтвердити свідки, але прізвищ не вказав. ОСОБА_8 вказав, що працівники поліції по дорозі до Зачепилівської ЦРЛ зупиняли автомобіль, витягали його з салону та продовжували побиття вимагаючи грошові кошти, які начебто він забрав з дому, про які гроші ішла мова він не розумів, під час побиття втрачав свідомість, коли приходив до тями то запам`ятав, як працівники поліції йому заливали горілку;

- протоколу прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 22.04.2018, зареєстрованого в ЖЄО № 437, з відомостей якого вбачається, ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно зі ст..383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, просить прийняти міри до працівників поліції, які 17.04.2018 о 17.00 годині нанесли йому тілесні ушкодження. Очевидці вчинення кримінального правопорушення не зазначені;

- копії рапорту старшого інспектора чергового СРПП Зачепилівського ВІ, зареєстрованого 17.04.2018 за № 415, згідно відомостей якого, до ЧЧ Зачепилівського ВП надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що до оператора «102» Полтавської області звернулась невідома особа та повідомила, що 17.04.2018 в АДРЕСА_2 , її чоловік щойно у нетверезому стані, в`їхав на тракторі у будинок, пошкодив його. На МП направлено ГРПП;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, прийнятий від ОСОБА_10 від 17.04.2018 за № 415, згідно відомостей якого, ОСОБА_10 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно зі ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, вказує на те, що 17.04.2018, близько 16.00 год., її чоловік ОСОБА_8 , перебуваючи у нетверезому стані, трактором зруйнував частину спільного будинку, а також забрав гроші в сумі 1000 доларів США і близько 7000 грн. Очевидцем вчинення кримінального правопорушення зазначено ОСОБА_18 ;

- копії заяви ОСОБА_10 до Зачепилівського ВП від 23.04.2018, в якій ОСОБА_10 зазначила, що підтверджує факт, що її чоловік ОСОБА_8 в нетверезому стані в`їхав на тракторі в будинок, однак просить додаткову перевірку не проводити у зв`язку з мирним врегулюванням конфлікту;

- електронного рапорту від 17.04.2018, в якому зазначено, що для перевірки повідомлення на місце події в с. Новоселівка була направлена група реагування в складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 . Було встановлено, що чоловік заявниці ОСОБА_8 , перебуваючи в нетверезому стані, трактором зруйнував частину спільного будинку, а також забрав з дому гроші в сумі 1000 доларів США та близько 7000 грн.;

- копії рапорту інспектора СРПП ОСОБА_7 , в якому зазначено, що ОСОБА_8 від дачі письмових пояснень відмовився;

- копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 34 від 17.04.2018, згідно якого, лікарем ОСОБА_20 під час огляду ОСОБА_8 встановлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Даний висновок ОСОБА_8 не оскаржував;

- протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 026980 від 17.04.2018, складеного стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відомостей якого вбачається, що останній керував трактором МТЗ 80, номерний знак НОМЕР_1 , який належить його дружині ОСОБА_10 , по вул..Полтавській в с.Новоселівка Зачепилівського району Харківської області в стані алкогольного сп`яніння. Свідками даного правопорушення, пояснення яких додано до протоколу є ОСОБА_10 та ОСОБА_18 . Даний протокол підписаний правопорушником та ним зроблено нерозбірливий запис в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності»;

- копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 34 від 17.04.2018, яким підтверджується, що було обстежено ОСОБА_8 . Під час огляду лікаря зовнішніх пошкоджень виявлено не було, поведінка останнього визначена як неадекватна, виражався нецензурною лайкою, порушена артикуляція, хода хитка, зі слів ОСОБА_8 вказано, що він вживав алкоголь горілку. Під час обстеження за допомогою апарату «Алконт» було встановлено вміст алкоголю 2,3 проміле;

- висновку експерта № 09-2618/2018 від 25.06.2018, згідно яякого, освідуваний ОСОБА_8 судово-медичному експерту повідомив, що 17.04.2018 в с. Новоселівка біля будинку був побитий працівниками поліції. Троє працівників поліції схопили його за руки і викрутили їх назад, повалили на землю, наділи кайданки та били кулаками по тулубу. Потім посадили в автомобіль та почали бити дубинкою та кулаками по спині, животу, долонею по обличчю. Під час дослідження була надана амбулаторна карта Новоселівської амбулаторії, відповідно до якої 19.04.2018 ОСОБА_8 був оглянутий хірургом, крім болі в області грудної клітини зліва у нього скарг не було. На рентгенограммі виявлено перелом 11 ребра зліва. Будь яких інших пошкоджень не виявлено. З врахуванням наданої медичної документації експерт прийшов до висновку, що у ОСОБА_8 мала місце тупа травма грудної клітини з закритим переломом 11 ребра по передньо-пахвовій лінії зі зміщенням, яка утворилась від травматичної дії тупого твердого предмета, за механізмом удара стиснення, та могла бути отримана не пізніш 19.04.2018;

- постанови Зачепилівського районного суду Харківської області від 01.06.2018, відповідно до якої, провадження по справі щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що вищевказаний протокол був складений зі слів ОСОБА_10 і факту керування транспортним засобом інспектором поліції належним чином не був встановлений;

- чотирьох протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.09.2018, згідно яких, місто проведення даної слідчої дії - м.Харків, а час проведення всіх чотирьох виконано в період з 11 год. 50 хв. по 12 год. 04 хв. До цих протоколів додано оптичний диск з написом на пакуванні «Опознание Данилець Новоселівка Зачепилівський район №0039», на якому міститься відеозапис, на якому зафіксовано пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками;

- протоколу проведення слідчого експерименту, проведеного в с. Новоселівка 12.09.2018 в період часу з 11 год. 40 хв. до 12 год. 00 хв. за участю потерпілого ОСОБА_8 , який попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Відповідно до пояснень потерпілого під час слідчого експерименту, до них с другом приїхали 4 співробітника поліції особа 1 Веклич, особа 2 худий високий, особа 3 рижий, особа 4 кучерявий. ОСОБА_8 під час слідчого експерименту пояснив коли, як і хто йому наносили удари. До даного протоколу додано оптичний диск з написом на пакуванні «Слідча дія, Данилець Новоселівка Зачепилівський район 0039»;

- висновку судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_8 , з врахуванням «Висновку експерта» № 09-2618/2018, наданого протоколу допиту потерпілого від 26.04.2018, протоколу додаткового допиту потерпілого від 26.04.2018 та протоколу проведення слідчого експерименту від 12.09.2018, складено висновок експерта № 09-3008/2018 від 21.09.2018, згідно якого у ОСОБА_8 мала місце закрита травма грудної клітини у вигляді переломів 10-11 ребер. Дана травма утворилась внаслідок ударної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились. Експерт прийшов до висновку, що показання ОСОБА_8 , що викладені у «Протоколі проведення слідчого експерименту» від 12.09.2018, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень;

- доручення у порядку ст.40 КПК України слідчого ОСОБА_22 від 06.09.2018 р №17/1-1739-18, згідно якого, першим пунктом зазначено необхідність витребування з УКЗ ГУ НП в Харківській області фотокарток працівників СРПП Зачепилівського ВП.

- копії адміністративного матеріалу, який містить, окрім іншого, копії фотографій, зроблених працівниками поліції під час огляду домоволодіння ОСОБА_8 17.04.2018;

- відповіді управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Харківської області, згідно якої, за наявними даними інформаційної підсистеми реєстрації повідомлень на спецлінію «102», 17.04.2018 о 16.37 год. від оператора служби «102» ГУНП в Полтавській області Груніної надійшло повідомлення про те, що до служби «102» ГУНП в Полтавській області з телефону НОМЕР_2 звернулась громадянка, яка не представилась і повідомила, що щойно за адресою: АДРЕСА_2 , чоловік заявниці, перебуваючи у нетверезому стані, на тракторі в`їхав у будинок, пошкодив його;

- оптичного диску, який містить кольорові фото працівників СРПП Зачепилівського ВП, яка була отримана прокуратурою Харківської області лише 24.09.2018;

- характеристики, копій матеріалів з особової справи та витягу з наказів ГУНП в Харківській області стосовно ОСОБА_7 .

За наслідками дослідження цих письмових доказів та відомостей, що містяться на оптичних носіях інформації,наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і вмотивованого висновку щодо їх недопустимості і неналежності, з наступних підстав.

Зокрема, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілим ОСОБА_8 , оскільки до впізнання останньому пред`являлись всі чотири протоколи містять не кольорові фотокартки, а ксерокопії фотокарток, які різняться між собою розміром, якістю, пропорційністю. Потерпілий

Крім того, ці протоколи не містять опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими потерпілий може впізнати особу, яка завдала йому удар дубинкою, а також обставин, за яких потерпілий бачив цю особу.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що згідно відомостей цих протоколів, в них заначено спочатку, що вони складені в м. Харків, потім зазначено інший населений пункт - село Зачепилівка Харківської області, а в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий пояснив, то ці слідчі дії взагалі відбувалась у нього в домоволодінні в с. Новоселівка.

Посилання прокурора про те, що потерпілий впізнав працівників поліції, які приїжджали до нього за обставин події, зазначених у формулюванні обвинувачення, не спростовує висновків суду про те, що органом досудового розслідування допущенні порушення вимог ст.228 КПК України при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками, встановлених судом першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Тобто метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відомості, повідомлені, зокрема потерпілим під час проведення слідчого експерименту, є складовою частиною змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Отже, відомості, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Приписами ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК України.

При проведенні слідчого експерименту участь, зокрема потерпілого

не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту).

При цьому колегія суддів дотримується норм чинного КПК України та правових висновків, які міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2023 року у справі №212/7057/18 (провадження № 51-2532км22), згідно яких проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

Як вбачається з відеозапису, який міститься на технічному носії інформації та долучений до протоколу слідчого експерименту від 12.09.2018 року за участі потерпілого ОСОБА_8 , ця слідча дія тривала приблизно 9 хвилин та під час слідчого експерименту потерпілий розповідав про обставини, які особисто сприймав 17.04.2018 року. При цьому, при проведенні цього слідчого експерименту не було залучено статистів та не надавався манекен для відтворення подій, які повідомляв потерпілий, в тому числі із надання відповідного інвентаря. Крім того, під час цієї процесуальної дії ОСОБА_8 зазначав, що працівники поліції також наносили удари в службовому автомобілі, але відповідні обставини не відтворювалися в транспортному засобі, потерпілий не показував на статисті чи манекені конкретний спосіб, механізм та деталі вчинення стосовно нього протиправних дій.

Тобто, на переконання колегії суддів, слідчий експеримент від 12.09.2023 за участі потерпілого ОСОБА_8 відбувся у формі, що не містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчить про те, що ця слідча дія була проведена без дотриманням вимог закону.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь особи у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту, відповідно до частини 1 статті 240 КПК, є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від особи відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При ньому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні частини 2 статті 84 та пункту 3 частини 2 статті 99 КПК є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в частині 1 статті 95 КПК, у системному зв`язку із частиною 2 статті 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь особи не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення особою своїх раніше даних показів, з метою їх процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому статті 225 КПК.

Такий висновок цілком узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, висловленим у постанові від 14.09.2020 року у справі № 740/3597/17.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 12.09.2018 року за участі потерпілого ОСОБА_8 , оскільки під час проведення цієї слідчого дії будь-якого відтворення ані дій обвинуваченого, ані дій інших працівників поліції, проведено не було, потерпілий лише розповідав і показував руками, як йому втягли кайданки, в автомобілі заламували руки вгору та завдавали удари, при цьому він вказував, що удари завдавали троє осіб, слідчим під час слідчого експерименту ані відтворення обстановки, тим більше будь-яких дослідів чи випробувань проведено не було.

Тобто, під час цього слідчого експерименту фактично відбувався допит потерпілого ОСОБА_8 на місці події, а не перевірка відомостей чи даних, як те передбачено ст. 240 КПК України, а тому під час проведення слідчого експерименту залишилось незрозумілим чи була досягнута мета слідчого експерименту і який результат було отримано.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що у своїй прецедентній практиці під час оцінки доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey, п. 282), яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Крім того, відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Gafgen v. Germany», «Шабельник проти України № 2», «Яременко проти України № 2»). Ця доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Отже, оскільки відповідно до висновку судово-медичного експерта № 09-3008/2018 від 21.09.2018, саме з врахуванням пояснень потерпілого ОСОБА_8 , що викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 12.09.2018, експерт, підтвердивши наявність закритої травми грудної клітини у вигляді переломів, прийшов до висновку, що показання потерпілого не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цей доказ також є недопустимим.

Решта доказів, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні в суді першої інстанції, зміст яких розкрито вище, як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами не доводять висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, а підтверджують лише факт наявності у ОСОБА_8 тілесного ушкодження.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням стороною обвинувачення не надано.

Колегія суддів також звертає увагу, що прокурор та потерпілий в своїх апеляційних скаргах просять скасувати оскаржуваний вирок, з постановленням судом апеляційної інстанції нового обвинувального вироку, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.365 КК України, але до початку апеляційного розгляду сторона обвинувачення не заявляли будь-яких клопотань про повторне дослідження доказів.

Положеннями ст. 404 КПК регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, таку перевірку він здійснює шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження. При цьому, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо цих доказів не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Тобто, ухвалення апеляційним судом рішення з встановленням нових фактичних обставин без проведення допиту обвинувачених, свідків, дослідження письмових доказів у провадженні, за умови надання іншої оцінки доказам, які суд не досліджував безпосередньо, суперечить вимогам кримінального процесуального закону (ч. 3 ст. 404 КПК).

Більш того, колегія суддів зазначає, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним та суперечливим, внаслідок чого перешкоджає реалізації обвинуваченим ОСОБА_7 свого права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Зокрема, як вбачається з пред`явленого обвинувачення, У період часу з 17 год. 07 хв. до 17 год. 43 хв. 17.04.2018 ОСОБА_7 , разом з співробітниками Зачепилівського ВП, проводили заходи щодо перевірки інформації, яка була викладена у заяві ОСОБА_10 . Після завершення перевірки ОСОБА_7 та інспектор СРПП Зачепилівського ВП ОСОБА_11 запросили ОСОБА_8 до службового автомобіля «Рено Дастер», для подальшого слідування на медичний огляд. Знаходячись в автомобілі ОСОБА_7 разом з інспектором ОСОБА_11 нанесли ОСОБА_8 не менше 10 ударів в область тулуба та голови, за начебто відмову зізнатися про місцезнаходження грошових коштів. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 погрожували у подальшому ОСОБА_8 тим, що насильницькі дії стосовно нього вони будуть застосовувати до того часу, поки той не передасть їм частину грошей. Своїми насильницькими діями ОСОБА_7 та ОСОБА_11 спричинили ОСОБА_8 тупу травму грудної клітини із закритим переломом ребра по передньо-паховій лінії зі зміщенням, що відповідно до висновку експерта № 09-2618/2018 від 10.07.2018 відноситься до середніх тілесних ушкоджень.

При цьому, у формулюванні не зазначено кількість нанесених тілесних ушкоджених ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 саме ОСОБА_7 , тобто стороною обвинувачення не розмежовані дії які вчинені ОСОБА_7 , а які іншою особою.

Крім того, з формулювання обвинувачення вбачається, що потерпілому ОСОБА_8 було спричинено не менше 10 ударів в область тулуба та голови, але при цьому зазначається, що фактично своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_11 спричинили ОСОБА_8 лише тупу травму грудної клітини із закритим переломом ребра.

Належить також врахувати, що обвинувачення пред`явлене лише ОСОБА_7 .

Отже, інших тілесних ушкоджень , що були спричинені потерпілому ОСОБА_8 , у формулюванні обвинувачення не зазначено, окрім як травма грудної клітини із закритим переломом ребра.

Тобто, в обвинувальному акті не викладене точне та повне формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.365 КК України, що не є достатніми для сторони захисту для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Тобто ,обвинувачення в цій частині не є конкретним.

Отже, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.365 КК України є таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими доказами та не доведено стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву.

Посилання прокурора та потерпілого в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження.

Як убачається з оскаржуваного виправдувального вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, які, на переконання колегії суддів, знайшли своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було висунуто ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.365 КК України, навів аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них у їх сукупності і у взаємозв`язку.

Колегія суддів доводи прокурора та потерпілого розцінює як припущення, які за відсутності повного доведення зі сторони обвинувачення, згідно ст.17 КПК України повинні тлумачитися на користь виправданого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 року, Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.06.2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що висунуте обвинувачення за ч.2 ст.365 КК України таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції повністю дослідив всі докази, надані стороною обвинувачення, та вказав підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, а також підстав з яких частина доказів визнана судом недопустимими, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку.

Аналізуючи оскаржуваний вирок суду та матеріали справи з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було створені необхідні умови для здійснення сторонами їх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків. У прокурора в кримінальному провадженні було достатньо часу для надання належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в первинній редакції колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні всі наявні у справі докази, детально розглянув кожний з них з точки зору допустимості та обґрунтовано визнав такими, що не доводять вину ОСОБА_7 та не прийняв їх до уваги їх з наведенням відповідного докладного мотивування, і з такими висновками колегія суддів погоджується.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду є правильним по суті, законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту та колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг і скасування оскаржуваного вироку суду, а також вважає за необхідне зазначити, що доводи прокурора та прокурора, викладених в апеляційних скаргах, в цілому не обґрунтовують наявності обставин, що згідно ч.1 ст.413 КПК України зумовлюють скасування вироку суду, що є предметом апеляційних вимог.

Виходячи із вимог ч.2 ст.420 КПК України виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник, а також на підставі апеляційної скарги обвинуваченого, його захисника з мотивів і підстав виправдання. В інших випадках вирок суду першої інстанції не може бути скасовано, навіть за наявності для цього підстав.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого, не дають достатніх підстав для спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційні скарги сторони обвинувачення не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді