Справа № 464/4889/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/628/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 02 серпня 2024 року включно.

Визначено обвинуваченому заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200 грн.

Підозрюваний або заставодавець (фізична або юридична особа) мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок суду у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; не відлучатись з м. Львова без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора, суд в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження про зміну свого місця проживання (перебування) або місця роботи; утримуватися від спілкування з особами, які виступають в якості свідків у даному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Зазначені обов`язки діють до 02 серпня 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року захисник адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вважає, що ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю наданими сторонами кримінального провадження доказами обставинам, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення взагалі та у його правовій кваліфікації прокурором за ч. 4 ст. 186 КК України, зокрема (п.1 ч. 1 ст. 194 КК України).

Вказує, що при розгляді клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі в порушення вимог п.4 ч. 1 ст. 196 КПК України і п.2 ч. 1 ст. 372 КПК України відсутні посилання на докази, які доводять обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки вони не існують.

У поданій апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року, винести законну ухвалу, якою звільнити його з під варти, змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного браслету GPS.

Вказує, що суддею першої інстанції порушено право на справедливий суд у зв`язку з використання судом припущень під час обрання запобіжного заходу, ненадання можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ненадання оцінки особистого становища заявника, так як його вина не доведена в суді. Також не взято до уваги сімейний стан, неповнолітніх дітей і хвору маму пенсіонера.

Заслухавши доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_6 , який просив задоволити подані апеляційні скарги, та не заперечив проти розгляду таких у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_8 щодо залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Сихівського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

04.06.2024 прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 строк тримання під вартою продовжено до 02 серпня 2024 року включно.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд вірно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років; дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я та матеріальний стан, те, що останній неодружений, не працює, має на утриманні неповнолітнього сина та матір особу із 3 групою інвалідності, раніше неодноразово судимого, що свідчить про наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому для запобігання ризиків, які доведені прокурором в судовому засіданні, враховуючи інтереси суспільства у відношенні суспільної безпеки, відтак необхідним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтами не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченим злочинів, даних про його особу, майновий стан, та дійшов вірного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, дійшовши правильного висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 суддя, навів в ухвалі достатні обгрунтування щодо визначеного розміру застави, який на переконання колегії суддів, обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченого, при якому перспектива втрати застави буде для неї необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання нею процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апелянтів щодо незаконності ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші підстави, зазначені обвинуваченим та його захисником у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника адвоката мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді