Справа № 289/659/21
Номер провадження 1-кс/289/97/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 м. Радомишль

Слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову дізнавача СД ВП № 3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області від 18.04.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000014,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову дізнавача СД ВП № 3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 від 18.04.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000014.

В обґрунтування скарги зазначила наступне.

Дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №2 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 04 березня 2021 року з правовою кваліфікацією ч.1ст.185 КК України.

18 квітня 2024 року дане кримінальне провадження було закрито. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України та направлено копію потерпілій ОСОБА_5 .

З матеріалів кримінального провадження № 0000014 від 04 березня 2021 року з правовою кваліфікацією ч.1ст.185 КК України вбачається, що ОСОБА_5 є потерпілою у даному провадженні і відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України вона, як потерпіла має право оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Скаржник вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без об`єктивного дослідження обставин, оскільки досудове слідство було проведено з істотним порушенням вимог Закону та прийняте рішення не ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження і це підтверджують матеріали кримінального провадження № 0000014 від 04 березня 2021 року.

Так, 02 січня 2021 року заявником ОСОБА_8 , чоловіком потерпілої ОСОБА_5 , до відділення поліції була подана заява про вчинення кримінального правопорушення, а саме крадіжки мобільного телефону на місці ДТП яке скоїв винний ОСОБА_9 28 грудня 2020 року (Радомишльський районний суд Житомирської області від 20.02.2024р. по справі №289/1856/22 ОСОБА_9 визнав винного у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України).

Однак, порушуючи вимоги ст. 214 КПК України дана заява не була внесена до ЄРДР відповідальною особою, водночас в межах кримінального провадження № 0000441 від 28.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч.1 ККУ старшим слідчим СВ Радомишльського ВП майором поліції ОСОБА_10 було подано до суду Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 18 лютого 2021 року.

Майор поліції ОСОБА_10 в мотивувальній частині підтвердив, що йому стало відомо від потерпілої ОСОБА_5 про крадіжку її телефону під час ДТП. Також, до матеріалів клопотання додавались копії матеріалів кримінального провадження № 0000441 від 28.12.2020 року.

Відповідно до ухвали суду від 23.02.2021 року слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 дослідивши матеріали (в т.ч. заяву чоловіка ОСОБА_8 ), постановив що клопотання не підлягає задоволенню з підстав що телефон було викрадено після ДТП та в рамках кримінального провадження № 0000441 від 28.12.2020 року не має значення.

Саме процесуальні документи (заява ОСОБА_8 від 02.01.2021 року, клопотання майора поліції ОСОБА_10 від 18.02.2021 року, ухвала слідчого судді ОСОБА_1 від 23.02.2021 року) свідчать про умисне приховування факту кримінального правопорушення здійснене ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 ККУ від 29.12.2020 року та порушення вимог ст.214 КПК України майором поліції ОСОБА_10 .

Як у клопотанні майора поліції ОСОБА_10 так і в Ухвалі слідчого судді зазначено невірні дані IMEЙ, що не відповідають даним, які зазначив ОСОБА_8 у своїй заяві від 02.01.2021 року хоча саме копія заяви ОСОБА_8 була надіслана до суду разом з клопотанням та судом досліджені дані документи.

Одночасно, при допиті потерпілої ОСОБА_5 майор поліції ОСОБА_10 не вніс дані про те, що саме даний мобільний телефон може слугувати доказом по справі кримінального провадження № 0000441 від 28.12.2020 року та не вручив потерпілій Пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, відповідно потерпіла не маючи юридичної освіти, не знала, що даний факт повинен бути внесений в протокол допиту потерпілої від 18.02.2021 року.

Дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №2 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 було подано до суду аналогічне клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 13 квітня 2021 року через 4 місяці від здійснення кримінального правопорушення за ч. 1 ст.185 ККУ.

Аналізуючи дане клопотання скаржник зазначає, що дізнавачем ОСОБА_6 повторно (як і у клопотанні майора поліції ОСОБА_10 від 18.02.2021 року) внесено недостовірну інформацію, а саме невірно зазначені номера IMEЙ тобто дізнавач ОСОБА_6 скопіювала постанову ОСОБА_10 навіть не перевірила дані з заявою ОСОБА_8 .

Про факт «помилкового зазначення ІМЕЙ» дізнавач ОСОБА_6 в постанові про закриття кримінального провадження від 18 квітня 2024 року (сторінка 2 абзац 1) зазначила що це «…помилка в Ухвалі суду», а не її особиста помилка, яку можливо було виявити та направити до суду заяву про виправлення технічної помилки (описки) в Ухвалі суду.

Більше того, дізнавач ОСОБА_6 не виконала ухвалу суду від 16.04.2021 року, жодних процесуальних документів в матеріалах кримінального провадження не виявлено, що свідчить про вчинення вже службовою особою кримінального правопорушення за ч.2 ст. 382 ККУ .

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що дана ухвала була направлена до мобільних операторів зв`язку і лише у випадку надсилання ухвали суду до виконання дізнавач ОСОБА_6 могла б дізнатись про внесення недостовірної інформації у клопотанні та ухвалі суду в зазначені невірних номерів IMEЙ та могла подати клопотання про виправлення технічної помилки в Ухвалі або у разі закінчення дії Ухвали (1 місяць) повторно звернутись до суду з клопотанням зазначивши точні дані номера IMEЙ.

Недбалість при складанні процесуального документа Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 13 квітня 2021 року дізнавача ОСОБА_6 та умисне затягування проведення всіх процесуальних дій при дізнанні за період з 16 квітня 2021 року по 06 вересня 2923 року призвів до втраченого часу - терміну коли потерпіла ОСОБА_5 могла отримати повернутий мобільний телефон, який був викрадений ОСОБА_7 так як останній користувався ним до повного пошкодження з 29 грудня 2020 року по червень 2023 року.

Також у постанові про закриття провадження дізнавач ОСОБА_6 зазначила «…що після лікування, а саме 12 вересня 2022 року вдалося допитати потерпілу ОСОБА_5 ….». Однак, відповідно до лікарняного листа серії АДТ №524611 скаржник перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.12.2020 року по 19.01.2021 року, а відповідно до лікарняних листів: Серія АКА № 772255 від 20.01.2021 по 18.02.2021 р., Серія АКА №772412 від 19.02.2021 по 30.03.2021р., Серія АКА №772907 від 31.03.2021 по 09.05.2021 р., Серія АЛВ № 418161 від 10.05.2021 р по 18.06.2021 р., Серія АЛВ №418307 від 19.06.2021 р по 28.07.2021 р., Серія АЛВ № 418439 від 29.07.2021 по 31.08.2021 року (в результаті лікування після скоєння ДТП від 28.12.2020 року визнана інвалідом 3 групи з порушенням опорно- рухового апарату ) скаржник перебувала на амбулаторному лікуванні за адресом проживання: АДРЕСА_1 , та 01 вересня 2021 року приступила до роботи в Радомишльському опорному ліцеї №2 Житомирської області .

Саме дати 01 вересня 2021 року (дата виходу на роботу після лікування) та 12 вересня 2022 року (дата проведення допиту потерпілої) свідчать, що допит дізнавачем ОСОБА_6 був проведений з умисним запізненням на 12 місяців (1 рік та 11 днів).

Більше того, жодного обґрунтованого підтвердження такого зволікання (або підстави які унеможливили здійснити допит вчасно) в допиті потерпілої ОСОБА_5 . дізнавачем ОСОБА_6 в матеріалах відсутні, адже жодних логічних пояснень чому дізнавач ОСОБА_6 не змогла допитати потерпілу в період з 20.01.2021 року відсутні.

За період з 04 березня 2021 року по 01.11.2022 року органом досудового розслідування не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування: невстановлений та недопитаний жодний свідок, який був на місці ДТП 28 грудня 2020 року, де було викрадено мобільний телефон, більше того заява про вчинення кримінального правопорушення була подана чоловіком потерпілої ОСОБА_8 02 січня 2021 року та зареєстрована у відділенні поліції 02 січня 2021р.за №49 і лише 03 березня 2021 року відомості внесені до ЄРДР № 0000014 від 04 березня 2021 року чим порушені вимоги ст.214 КПК України.

У постанові про закриття кримінального провадження дізнавач ОСОБА_6 зазначила, що в ході дослідження інформації отриманої від ПрАТ «Київстар» встановлено, що до 15 години 54 хвилини 29 грудня 2020 року телефон потерпілої ОСОБА_5 знаходився в одному місці по вул. Велика Житомирська м. Радомишль, Житомирського району Житомирської області, тобто в районі місця ДТП, та прийшла до висновку, що ОСОБА_7 перебував на місці ДТП саме 29 грудня 2021 року об 15 годині 54 хвилини, а не раніше.

Скаржник вважає даний висновок дізнавача ОСОБА_6 невірним, необґрунтованим та незаконним адже відповідно до процесуального документа, а саме інформації отриманої від ПрАТ «ВФ Україна» GD23-13555/KІ від 12.10.2023 року де зазначено, що на дату 28 грудня 2020 року з 16:52:41 годині (дата скоєння ДТП за адресою місто Радомишль, перехрестя вулиць Велика Житомирська та вулиця Борщагівська) та 29 грудня 2020 року до 02:50:12 години даний мобільний телефон знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , що не відповідає зазначеній інформації дізнавачем ОСОБА_6 у постанові про закриття кримінального провадження, а саме по АДРЕСА_3 . Одночасно в інформації на яку посилається дізнавач ОСОБА_11 від ПрАТ «Київстар» взагалі відсутня інформація про місцезнаходження мобільного телефону за ІМЕЙ. Більше того дана інформація свідчить про те, що даний мобільний телефон точно не був розбитий, а сім-картки була в мобільному телефоні (за номером ІМЕЙ) та мобільний телефон приймав вхідні дзвінки з номерів: 28.12.2020 року об 16:57:00 годині за номером 82 до 17:07:00 години було здійснено 7 вхідних дзвінків (№ телефону належав свідку ОСОБА_12 відповідно до протоколу допиту свідка від 12 листопада 2021 року ) 28.12.2020 року об 17:53:22 за номером 54 (№ телефона належить ОСОБА_8 чоловіку потерпілої ОСОБА_5 ) було здійснено 1 вхідний дзвінок. 28.12.2020 року об 19:28:30 годині до 19:29:53 годині за номером 25 (№ телефону належить ОСОБА_13 - працівнику відділення поліції №2 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області) було здійснено 3 вхідних дзвінка.

28.12.2020 року з 22:04:26 годині по 29.12.2020 року до 02:20:12 годині даний мобільний телефон отримував зв`язок з Ощадбанком, зв`язок з Інтернетом, та отримав MTC SMS, що підтверджує той факт, що в даному мобільному телефоні була присутня сім картка та він був у справному стані адже приймав вхідні дзвінки, отримував зв`язок з ОСОБА_14 , зв`язок з Інтернетом, та отримав MTC SMS за період з 28 грудня 2020 року по 29 грудня 2020 до 02:20:12 години включно.

Відповідно до інформації оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», яка присутня в матеріалах кримінального провадження даний мобільний телефон прийняв вхідний дзвінок з номера НОМЕР_1 - 28 грудня 2020 року об 16:52:28 годині, який належав ОСОБА_15 , яка підтвердила в судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000441 від 28.12.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 ККУ, що вона дійсно спілкувалась по робочих питаннях з потерпілою ОСОБА_5 та в момент закінчення розмови потерпіла ОСОБА_5 була в порядку і лише через певний проміжок часу вона дізналась, що ОСОБА_5 в цей день потрапила в ДТП. (Копії допиту свідка ОСОБА_15 під час досудового розслідування та під час судового засідання додається) 28.12.2020 року з 16:48:52 години по 29.12.2020 року до 04:23:30 години мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 за номером Київстар ( НОМЕР_2 ) був підключений до Internet та приймав пере адресацію, тобто був з сім карткою. 29.12.2020 року об 15:53:28 годині даний мобільний телефон ОСОБА_7 начебто знайшов розбитим.

Однак, відповідно наданої інформації від оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» він в «розбитий телефон» вставляє свою сім картку 29.12.2020 року та починає користуватись Internetом і вже об 15:54:15 та 15:55:38 приймає 2 вхідних дзвінка за вхідним номером НОМЕР_3 та приймає вхідні СМС від ОСОБА_16 від 01.01.2021 року об 22:51:14 годині і в подальшому користується ним саме з 29 грудня 2020 року по червень 2023 року до його повного пошкодження. Що підтверджує той факт, що в даному мобільному телефоні була присутня сімкартка ОСОБА_7 та він був у справному стані адже приймав вхідні дзвінки вже на свій номер телефону, отримував зв`язок з Інтернетом, та отримав SMS від NOVA POSHTA за період з 28 грудня 2020 року по червень 2023 року.

Жодних доказів про те, що даний мобільний телефон (відповідно до показів ОСОБА_7 як свідка) був розбитий та він його ремонтував в процесуальний документах по кримінальному провадженні відсутні.

В обґрунтуванні дізнавача ОСОБА_6 , який зазначений в постанові про закриття кримінального провадження від 18 квітня 2024 року (сторінка 3 абзац 1), що ОСОБА_7 перебував на місці ДТП лише 29 грудня 2020 року між 15 годині30 хвилин та 15 годиною 54 хвилини жодним чином не підтверджені та даний висновок ґрунтується лише на показах свідка ОСОБА_7 та суб`єктивній думці дізнавача ОСОБА_6 .

В обґрунтуванні дізнавач ОСОБА_6 зазначила в постанові про закриття кримінального провадження від 18 квітня 2024 року (сторінка 4 абзац 5 строчка 3) зазначила, « ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які перебували 28 грудня 2020 року на чергуванні у слідчо-оперативній групі повідомили, що на місці події жодної інформації про крадіжку мобільного телефону не надходило, але того ж дня ввечері ОСОБА_8 приходив до відділення поліції для консультації чи працівники поліції можуть якось допомогти знайти мобільний телефон потерпілої…однак, і тоді про крадіжку ОСОБА_8 не говорив і лише 02 січня 2021 року звернувся із заявою про саме крадіжку телефону, яка була приєднана до матеріалів кримінального провадження і потім згідно рапорту старшого слідчого ВП №3 ОСОБА_10 внесена до ЄРДР» не відповідає дійсності, так як саме в той день ОСОБА_8 приходив до відділення поліції №3 (про даний факт підтверджує процесуальний документ а саме: відповідно до інформації отриманої від ПрАТ «ВФ Україна» GD23-13555/KІ від 12.10.2023 року де зазначено, що 28.12.2020 року об 19:28:30 годині до 19:29:53 годині за номером 25 - № телефону належить ОСОБА_13 - працівнику відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області - було здійснено 3 вхідних дзвінка), щоб скласти заяву про вчинення кримінального правопорушення, а саме крадіжку мобільного телефону на місці ДТП. Однак, працівники повністю проігнорували його заяву (усну) та повідомили, що почалось досудове розслідування за фактом здійснення ДТП 28 грудня 2020 року і в ході досудового розслідування встановлять істину та відправили чоловіка потерпілої ОСОБА_5 без надання допомоги (складання заяви про вчинення кримінального правопорушення - крадіжки телефону на місці ДТП).

Чоловік ОСОБА_8 перебував в шоковому стані від повідомлення, що дружина ОСОБА_5 потрапила в ДТП і на той момент на 19 годину 28 грудня 2020 року вже перебувала в КНП Радомишльська лікарня, де йому повідомили, що ногу врятувати не має можливості і він шукав як врятувати ногу дружині ОСОБА_5 . Більше того, йому було безпідставно відмовлено директором КНП Радомишльська лікарня ОСОБА_17 в транспортуванні та медичному супроводі до обласної лікарні, підтвердженням даним показам є копії Скарги ОСОБА_5 до департаменту охорони здоров`я Житомирської області та копія Висновку за результатами засідання клініко-експртної комісії департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації від 27.04.2023 року (сторінка 4 ) - Лікарнею не забезпечено належні умови транспортування та медичний супровід при скеруванні хворої до КНП Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф. Гербачевського.

Більше того, ОСОБА_8 на місці ДТП набирав номер дружини та повідомляв про це працівникам поліції в момент оформлення ДТП про що свідчить запис телефонного дзвінка, який доданий до матеріалів провадження та саме майору поліції ОСОБА_10 був відомий факт вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.185 ККУ) вже на моменті скоєння ДТП 28 грудня 2020 року, однак через недбалість залишив це поза увагою так само як і порушив вимоги ст. 214 КПК України коли отримав 02 січня 2021 року заяву ОСОБА_8 та отримав покази від потерпілої ОСОБА_5 від 18 лютого 2021 року та не вніс на протязі 24 годин відомості до ЄРДР.

В обґрунтуванні дізнавача ОСОБА_6 який зазначений в постанові про закриття кримінального провадження від 18 квітня 2024 року (сторінка 4 абзац 6) вказано, що вході досудового розслідування допитано в якості свідків: матір ОСОБА_18 та вітчима ОСОБА_7 - ОСОБА_19 які заявили, що потерпіла ОСОБА_5 почала вимагати неправомірну вигоду з ОСОБА_18 в розмірі 27000,00 грн. - а це підпадає під ст. 354 ККУ.

Жодних доказів, які підтверджують факт вимагання дізнавачу не надано та в матеріалах кримінального провадження відсутні, вважаю, що таким чином мати ОСОБА_7 намагається морально вплинути на мене як потерпілу. Також ОСОБА_18 розповіла, що її неповнолітній син «знайшов» телефон, він був з розбитим екраном, без сім карт та інформація згідно з якої можна було знайти власника на телефоні не містилась, однак дана інформація жодним чином не підтверджена процесуальними документами, більше того, самі сім-картки не могли «вийти» з мобільного телефону, а на мобільному телефоні навіть коли сім-картки витягнув ОСОБА_7 залишались фото (даний мобільний телефон був куплений 23 листопада 2019 року перед поїздкою за кордон до Німеччини, Праги, Польці, Єгипту - підтвердженням цього факту є копія закордонного паспорту Серії НОМЕР_4 із зазначеними візами) та містили безліч фото потерпілої ОСОБА_5 та список мобільних контактів (наприклад: № телефон директора «школа №2 ОСОБА_20 », «чоловік ОСОБА_21 », «син ОСОБА_22 »).

ОСОБА_18 зазначила, що самостійно проглядала соціальні мережі з метою знайти оголошення, що можливо хтось шукає телефон, про те що можна звернутись до поліції остання стверджує, що не знала, однак в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази цьому.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умови, що: воно вибуло з володіння власника; - мобільний телефон не вибув з володіння власниці ОСОБА_5 адже вона точно знала де вона його залишила місцезнаходження цього майна власнику невідомо (що виключає можливість негайно знайти власника); - потерпіла ОСОБА_5 знала де вона його залишила та заявляла 28 грудня 2020 року на місці ДТП свідкам ОСОБА_12 та ОСОБА_23 , чоловіку ОСОБА_5 , про що вказано в процесуальних документах : - копія протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 12 листопада 2021 року - сторінка 3 абзац 5 - « … Я хотів допомогти зателефонувати її рідним, але вона вказала, що десь немає телефону. Я почав підсвічувати ліхтариком та шукати мобільний телефон, але ніде його видно не було, тому попросив жінку продиктувати номер телефону, на який можна було телефонувати….» - копія протоколу допиту свідка ОСОБА_23 від 29 жовтня 2021 року - сторінка 3 абзац 5 - «… це ОСОБА_24 . Вона лежала на дорожньому покритті посередині смуги руху по напрямку до центра міста. Вона скаржилась на біль в нозі, просила допомогти знайти її мобільний телефон, який десь випав, а також просила її не чіпати. … Мобільного телефону ОСОБА_25 я так і не знайшов, хоча його шукав….» між втратою майна і його знахідкою пройшов тривалий час, що дало власнику підстави вважати майно остаточно втраченим;- мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 був викрадений на місці ДТП 28 грудня 2020 року, а чоловік ОСОБА_8 подав заяву 02 січня 2021 року через 5 днів після ДТП (через отриману травму на місці ДТП 28 грудня потерпіла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні з 29 грудня 2020 року в м. Житомирі не могла самостійно пересуватись (так як перебувала на витяжці) та була прикута до ліжка, а чоловік щоденно з міста Радомишля до міста Житомира долаючи більше 75 км., доглядав за лежачою дружиною. - особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не робила жодних активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; - ОСОБА_7 усвідомлюючи, що мобільний телефон належить іншій особі, потерпілій ОСОБА_5 , на місці ДТП, не вчинив будь-яких дій спрямованих на повернення його власнику, натомість, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном на місці ДТП, переконавшись, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами (в процесуальних документах протоколах допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 зазначили, що ОСОБА_7 на місці ДТП не бачили), таємно, підняв мобільний телефон на місці ДТП саме 28 грудня 2020 року та 29 грудня 2020 року вийняв 2 сім-картки з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_5 та вставив свою сім-картку. - відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна. - В мобільному телефоні, на момент скоєння крадіжки телефону, були 2 сім-картки, які належали потерпілій ОСОБА_5 . Також в мобільному телефоні, навіть, якщо припустити, що сім-картки якимсь чином «вийшли», в контактах були номера телефонів за якими можна було визначити кому належить телефон, також було безліч фото та відео потерпілої ОСОБА_5 , тобто можна було ідентифікувати законного власника мобільного телефону.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.07.2019 року по справі №761/31918/14 - вказав, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Відповідно до частини 2 статті 337 Цивільного Кодексу України, яка говорить, що в разі якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, то людина, що знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку в Національну поліцію або органи місцевого самоврядування.

Скаржник зазначає, що після повідомлення до відповідних органів про знахідку, людина все ж має право залишити річ на зберігання у себе, до моменту оголошення законного власника речі. Про це свідчить частина третя ст. 337 ЦК України, а саме особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органу місцевого самоврядування або передати знахідку особі, яку вказали згадані органи.

Дізнавач ОСОБА_6 належно не оцінила з урахуванням того, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно (відповідно до фото яке містились в мобільному телефоні ), мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Скаржник вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без об`єктивного дослідження обставин, а рішення повинно містити вичерпні, аргументовані відповіді, без яких досудове розслідування не може вважатися повним та неупередженим, а процесуальне рішення за його результатами законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим. Жодних дій, спрямованих на пошук власника вказаного гаджета чи повернення його власнику, ОСОБА_7 не вчинив, викраденим майном розпорядився на власний розсуд та користувався ним до червня 2023 року до повного пошкодження майна (мобільного телефону марки « Sumsung Galaxy M30 S»). Щирого каяття не виявив, активного сприяння розкриттю злочину не проявив, завданий збиток потерпілій не відшкодував.

Відповідно до чинного законодавства України, особа, яка знайшла загублену річ, не стає її власником. Згідно статті 337 Цивільного кодексу України, ОСОБА_7 , зобов`язаний був негайно повідомити про знахідку особу, яка її втратила (на місці скоєння ДТП) і повернути майно цій особі.

ОСОБА_7 28 грудня 2020 року, піднявши мобільний телефон марки « Sumsung Galaxy M30 S» в місці скоєння ДТП не вчинив будь-яких дій спрямованих на повернення його власнику, натомість, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном на місці ДТП, переконавшись, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами), таємно, підняв мобільний телефон на місці ДТП саме 28 грудня 2020 року.

ОСОБА_7 мав заявити про знахідку до Нацполіції, зателефонувавши на спецлінію 102 чи звернутись до найближчого екіпажу поліції або органу місцевого самоврядування. Це відповідало б вимогам законодавства, але він приховав цей факт, з метою в подальшому користуватись даним мобільним телефоном.

Доводи матері ОСОБА_18 та вітчима ОСОБА_19 про перегляд соцмереж не заслуговують взагалі на увагу, більше того батькам був відомий факт залишення сином ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) начебто «знайденого телефону», але як громадяни України вони не вчинили жодних дій відповідно до вимог законодавства України, а саме: заявити про

знахідку до Нацполіції, зателефонувавши на спецлінію 102 чи звернутись до найближчого екіпажу поліції або органу місцевого самоврядування.

Саме факт залишення мобільного телефону собі марки « Sumsung Galaxy M30 S» і відсутність намагання розшукати власника, дії ОСОБА_7 підпадають під дію статті 185 Кримінального кодексу України (крадіжка) та тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

На момент вчинення кримінального проступку (28 грудня 2020 року)

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось повних 16 років.

Кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося 16 років. Водночас, за вчинення окремих видів злочинів до кримінальної відповідальності притягуються неповнолітні особи у віці від 14 до 16 років.

Згідно з частиною другою статті 22 КК України особи, що вчинили злочини у віці від 14 до 16 років, підлягають кримінальній відповідальності за - крадіжку .

На підставі викладеного, скаржник вважає, що доводи, мотиви на які посилається дізнавач сектору дізнання відділення поліції №2 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 в постанові про закриття кримінального провадження є необґрунтованими (відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 ККУ), а тому постанова про закриття кримінального провадження № 0000014 від 04 березня 2021 року з правовою кваліфікацією ч.1ст.185 КК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження підлягають направленню для продовження досудового розслідування.

Скаржник до суду з`явилася, скаргу підтримала з підстав зазначених у ній. Додаткових пояснень на обґрунтування поданої скарги не подала. Просить надати оцінку зібраним по справі доказам щодо доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Прокурори Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури, які здійснювали процесуальне керівництво у справі, в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили. Зазначили, що дізнання у справі проведено всебічно та ретельно, із дотриманням всіх вимог КПК України. Всі клопотання заявлені потерпілою розглянуті в повному обсязі. Обставини справи встановлені і досліджені також в повному обсязі та зокрема встановлено, що в діях неповнолітнього ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст.. 185 ч.1 КК України, за відсутності умислу на викрадення знайденого телефону, у зв`язку із чим і прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Скарга ОСОБА_5 не містить жодних обґрунтованих доводів, які б могли бути підставою для скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, необхідності проведення додаткових слідчо-розшукових дій.

Заслухавши доводи сторін, оглянувши матеріали, слідчий суддя вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих сторонами матеріалів 04.03.2021 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за № 0000014 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно короткого змісту обставин, зазначених у витягу з ЄРДР - 28.12.2020 року біля 16.50 год. невстановлена особа, перебуваючи по АДРЕСА_3 , в місці скоєння ДТП в результаті якої ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY M30S», в результаті чого спричинила ОСОБА_5 матеріальної шкоди.

12.09.2022 року ОСОБА_5 вручено пам`ятку потерпілої та проведено її допит в якості потерпілої.

18.04.2024 року дізнавачем сектору дізнання Відділення поліції № 3 Житомирського РУП ГУ НП у Житомирській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000014 від 04.03.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення дізнавач зокрема зазначає, що аналізуючи зібрані в ході досудового розслідування докази встановлено, що ОСОБА_7 будучи неповнолітнім школярем лише припускав, що телефон може комусь належати, хоча міг мати думки, що телефон просто викинутий. ОСОБА_7 не вчиняв дій, щодо вилучення у потерпілої ОСОБА_5 телефону, навпаки, переглядав соціальні мережі на факт виявлення оголошень про втрату телефону, а також робив спроби, щоб знайти власника телефону завдяки інформації на ньому.

Разом з тим, що в діях ОСОБА_7 не було прямого умислу у вчиненні крадіжки та корисливого мотиву (тобто бажання збагатитися за рахунок майна потерпілого), які є обов`язковим для суб`єктивної сторони такого складу кримінального правопорушення, як крадіжка, оскільки на той момент ОСОБА_7 мав власний телефон придбаний йому батьками та яким він користувався.

За таких обставин, дізнавач вважає, що органом досудового розслідування не здобуто доказів умисного викрадення ОСОБА_7 мобільного телефону ОСОБА_5 , що свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

З матеріалів кримінального провадження № 0000014 оглянутих в судовому засіданні також слідує, що 15.04.2024 року потерпіла ОСОБА_5 ознайомилась із матеріалами справи про що дізнавачем складено Протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження будь-яких заяв і клопотань, в тому числі і щодо неповноти досудового розслідування потерпіла ОСОБА_5 дізнавачу чи прокурору не подавала.

Таким чином, в ході проведеного дізнання встановлено особу - неповнолітній ОСОБА_7 , який із потерпілою ОСОБА_5 не знайомий, не був очевидцем ДТП та віднайшовши телефон, що належав ОСОБА_5 залишив його у себе. Його діям надана правова оцінка на підставі зібраних у справі доказів. Обставини події повністю встановлені в результаті проведених слідчих дій, підтверджуються письмовими доказами, аудіо записами, показами, свідків, не містять розбіжностей, не суперечать один одному.

Відповідно до положень ст. 110 КПК України постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 18.04.2024 року та матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час здійснення досудового розслідування проведені необхідні слідчі та процесуальні дії, здійснення яких є необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України, надано оцінку всім наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини кримінального провадження. Органом дізнання вичерпано всі процесуальні можливості для здобуття та збирання нових доказів, отже доводи скаржниці про те, що досудове розслідування проведено неповно не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження у їх сукупності вбачається, що дізнавачем дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення фактичних обставин у справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку відсутності складу злочину в діях ОСОБА_7 .

В той же час, зі місту скарги слідує, що всі доводи скаржника зводяться лише з незгодою із висновками дізнавача, з якими погодились прокурори, що здійснювали процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.Скаржник наводить власне тлумачення зібраних в ході дізнання доказів та кваліфікації дій ОСОБА_7 , у зв`язку із чим просить слідчого суддю надати їм оцінку щодо наявності в діях неповнолітнього ОСОБА_7 складу та вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Жодних доводів про необхідність проведення додаткових слідчих чи розшукових дій з метою повноти досудового слідства скарга не містить, а всі доводи зводяться лише до необхідності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя зазначає, що оцінка доказів може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості і достатності, про що просить скаржник.

Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК), на чому наголошує ВС у постанові від 14 лютого 2023 року справа № 405/680/22.

Щодо доводів скаржника про наявність підстав для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст.. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Із прийнятим дізнавачем рішенням про закриття кримінального провадження, прокурор - процесуальний керівник, погодився.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчий суддя вважає, що дізнавачем в постанові та прокурором в судовому засіданні однозначно доведено правові підстави для ухвалення оспорюваної постанови від 18.04.2024 року, вона є обґрунтованою, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки дізнавача про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

З урахуванням вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що при закритті кримінального провадження дізнавачем були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, отже, постанова дізнавача про закриття кримінального провадження не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303-310 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 про скасування постанови дізнавача СД ВП № 3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 від 18.04.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000014 - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст проголошено 17 квітня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1