Cправа № 750/1583/24
Провадження № 1-кп/750/245/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Чернігіва

Деснянський районний суд м.Чернігова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004352 від 12.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участі учасників кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Під час розгляду справи прокурор заявив клопотання щодо продовження обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та існують, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам, просив продовжити запобіжний захід на 60 днів. Зазначене клопотання прокурор виклав в письмовій формі та просив долучити до матеріалів кримінального провадження.

Потерпілий в судове засідання не з`явився.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просила обрати стосовно її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначила, що нові ризики не з`явились. Вплив на свідків та потерпілого виключається, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю. Моральну шкоду потерпілому відшкодовано. Під вартою обвинувачений знаходиться вже тривалий час.

Обвинувачений підтримав свого захисника. Пояснив, що до інциденту ані свідків, ані потерпілого не знав. З батьками були непорозуміння через вживанням ним спиртних напоїв. Після повернення із зони бойових дій перебував в нестабільному психоемоційному стані, тому самостійно двічі проходив лікування в психоневрологічній лікарні. Наразі з батьками нормальні відносини.

За клопотанням сторони захисту був допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що є батьком обвинуваченого. Має також страшу дочку, яка проживає окремо. Вважає, що має на сина вплив. Раніше були непорозуміння через вживання сином алкогольних напоїв. Син двічі з власної ініціативи проходив лікування, після якого перестав зловживати спиртними напоями. Наразі знайомі сина, які зловживали спиртними напоями або наркотичними засобами, виїхали із села. Не заперечує проти того, щоб син відбував домашній арешт за адресою їх спільного проживання. Запевняє, що буде здійснювати контроль за поведінкою сина. Щодо факту самовільного залишення сином військової частини, то йому відомо, що сина відправили на лікування. До затримання син два місяці був на лікуванні. Підтвердив, що дійсно були варки із сином, проте лише словесні, бійок ніколи не було.

Вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

За положенням ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо продовження обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

ОСОБА_3 обвинувачується у заподіянні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

За твердженням прокурора у вказаному кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерплого, можливість вчинення інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.11.2023 ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.03.2024 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 був продовжений до 03.05.2024.

Перевіряючи ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, судом встановлено наступне.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїй практиці наголошував на обов`язковості доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. Так, у справі «Белевитський проти Росії», пп.111-112, вказано, що суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

Так, санкція ч.1 ст. 121 КК передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також фактичні обставини справи, встановлені станом на день розгляду клопотання прокурора, приходить до висновку, що ризик, визначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, існує.

Водночас, судом в цьому контексті враховуються й інші чинники, зокрема, наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, де він проживає разом із своїми батьками, тривалість перебування обвинуваченого під вартою (з листопада 2023 року), а також процесуальну поведінку потерпілого, який, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, не з`являється на виклики до суду, у зв`язку з чим, розгляд справи неодноразово відкладався).

Також судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав в повному обсязі, здійснював заходи щодо примирення із потерпілим та відшкодування йому завданої шкоди.

Щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає недоведеним ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ані зі свідками, ані з потерпілим не перебуває в товариських відносинах, ніколи з ними не був знайомий до 12.11.2023, а тому є сумнівним той факт, що він має на них вплив та зможе змусити їх змінити свої показання на свою користь.

Стороною обвинувачення не було надано доказів того, що будь-хто зі свідків звертався до правоохоронних органів із заявою про те, що на нього здійснюється тиск з боку обвинуваченого.

Також як стороною обвинувачення так і стороною захисту було підтверджено, що в рамках іншого кримінального провадження ОСОБА_3 підозра не вручена.

Сама лише тяжкість можливого покарання не є тією обставиною, яка свідчить, що обвинуваченому має бути обраний найсуворіший вид запобіжного заходу, за умови, що інший більш м`який запобіжний захід здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Оцінивши в сукупності всі обставини, наведені в ст. 178 КПК, врахувавши вимоги ст.183 КПК, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що на даному етапі належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також забезпечення запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, може забезпечити більш м`який запобіжний захід, ніж той, про продовження дії якого подане дане клопотання.

Таким запобіжним заходом, на думку суду, є домашній арешт.

З огляду на вказане, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною спілкування із свідками та потерпілим цілком зможе запобігти здійсненню тиску на потерпілих та свідків з боку обвинуваченого, а також переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд обирає запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації та фактичного місця проживання обвинуваченого.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України суд покладає на обвинуваченого обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора та задоволення клопотання сторони захисту.

Керуючись ст.176-178, 193, 197, 199, 202, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - відмовити.

Усне клопотання сторони захисту про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 строком до 20 червня 2024 року включно, без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти відповідно до приписів ч.3 ст.202 КПК України.

На час дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- не залишати місце проживання за адресою цілодобово;

-прибувати до прокурора чи суду у даному кримінальному провадженні за першою вимогою;

-не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні.

Строк дії цієї ухвали встановити до 20 червня 2024 року.

Ухвалу передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_7