Дата документу 14.06.2024
Провадження № 1-кп/334/390/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні 1-кп/334/847/23 (334/11576/23) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Запоріжжя, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 17.02.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; 19.05.2016 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області вирок скасований, справу направлено до суду першої інстанції; 03.08.2016 вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя засуджений за ч. 2 ст. 186, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки, звільнений з під варти в залі суду під особисте зобов`язання; 25.07.2017 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області вирок залишено без змін;

2) 18.06.2018 Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 , ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 20.09.2018 звільнений по відбуттю покарання;

3) 17.11.2021 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 185, 360 ч. 1, 70 КК України у виді 3 місяців арешту. 23.11.2021 звільнений по відбуттю покарання;

4) 07.04.2023 Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки

5) 04.06.2024 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 360 КК України, ч.1, 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі (вирок не набрав законної сили ),

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в:

на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки завершити судовий розгляд провадження до спливу дії попередньої ухвали не є можливим, а встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які поклались на розсуд суду у вирішені даного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою; дослідивши клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

04.11.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.01.2024.

Підставою обрання запобіжного заходу стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також доведення прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

26.12.2023, 23.02.2024 та 19.04.2024 ухвалами Ленінського районного суду м.Запоріжжя обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ухвали в апеляційному порядку не переглядалась.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як було зазначено, підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало наявність обґрунтованої підозри, а в подальшому і пред`явлення обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за наступних обставин. 03 листопада 2023 року о 08 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, з фасаду стіни будинку АДРЕСА_2 , за допомогою ножа, який мав при собі та заздалегідь приготував для вчинення кримінального правопорушення, зрізав фрагмент кабелю ТППеп100х2х0,4 довжиною 12,60 м., що на праві власності належить АТ «Укртелеком», вартістю 3658 гривень 69 копійок.

Далі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, чим спричинив АТ «Укртелеком» матеріальний збиток на загальну суму 3658 гривень 69 копійок

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Крім того, підставою для обрання запобіжного заходу стало доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України тобто можливість обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинувачених від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд зазначає наступне.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характери обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки із державою, які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого, у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 08 років; обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів проти власності; відсутні відомості, що він працює або займається суспільно корисною працею, неодружений, дітей не має, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого правопорушення, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Крім того, як вже зазначалось раніше, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів проти власності; криммінальне прорвадження обєднане з іншим кримінальним провадженням; відсутність відомостей, щодо стійких соціальних зв`язків та отримання офіційних доходів, що підтверджує існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що на сьогоднішній день вказані ризики не зменшились та продовжують існувати; завершити судовий розгляд до спливу дії попередньої ухвали не є можливим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 . На даний період часу у суду відсутні дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 134 200,00 грн.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 314-316, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк до 12 серпня 2024 року, включно.

Визначити ОСОБА_3 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 134 200,00 грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу яку необхідно внести на депозитний рахунок: № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, . Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , обов`язки строком до 12 серпня 2024 року , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою по справі.

Роз`яснити, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та суддю Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У клопотанні обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, в частині продовження строку дії запобіжного заходу. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали в цій частині може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: