Справа № 381/1312/20 Головуючий в суді 1-ої інст. - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3783/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника -ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, з середньою технічноюосвітою,одруженого, є фізичною особою - підприємцем, не є інвалідом, зареєстрованого тапроживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має на утримані трьох малолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленному обвинуваченні та виправданоу зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 263 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з висунутим обвинуваченням, 21.03.2020 приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись за місцем своєї роботи, а саме АДРЕСА_2, гараж № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 незаконно зберігав у власному сейфі, без передбаченого законом дозволу боєприпаси до вогнепальної нарізної зброї та пістолет який відноситься до короткоствольної нарізної вогнепальної зброї.

Так, у невстановлений час, у невстановленому місці, у невстановленої особи ОСОБА_7 незаконно придбав боєприпаси до вогнепальної нарізної зброї та пістолет який відноситься до короткоствольної нарізної вогнепальної зброї.

Тоді ж, ОСОБА_7 не маючи передбаченого законом дозволу на носіння та зберігання бойових припасів, та вогнепальної зброї а саме: порушив Положення про дозвільну систему затвердженеПостановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чианалогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, привласнив знайдені ним патрони, тобто безоплатно придбав та став незаконно зберігати при собі, без передбаченого законом дозволу.

21.03.2020 в період часу з 09 год. 27 хв. до 13 год. 35 хв., під час проведення санкціонованого обшуку за місцем роботи ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2, гараж № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 працівниками поліції було виявлено та в подальшому вилучено предмет зовні схожий на пістолет та предмети зовні схожі на набої.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України№8-2/326 від 22.04.2020 з числа наданих на дослідження патронів: 1 (один) патрон відноситься до боєприпасів до вогнепальної зброї, є проміжним бойовим патроном 5,45x39 мм, спроряджений кулею зі сталевим осердям; 47 (сорок сім) патронів є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї - спортивно мисливськими патронами кільцевого спалаху калібру 5,6 мм (.22LR), що споряджені безоболонковою свинцевою кулею.

Наданий на дослідження пістолет відноситься до короткоствольної нарізної вогнепальної зброї, виготовлений по типу шестизарядних револьверів під пістолетний патрон калібру 9x18 та придатний для проведення пострілів.

Таким чином стороною обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України за ознаками незаконного придбання та зберігання бойових припасів та вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. ст. 373 КПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати таухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Також просить повторно допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також повторно дослідити всі письмові докази по справі.

Зазначає, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 86, 94 КПК України, надано неправильну оцінку доказам, та не взято до уваги ті докази, які мали істотне значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою зазначеного кримінального провадження колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитися в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та доказах, одержаних незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, частина 2 якої вказує, що ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При вирішенні питання про винуватість обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов відсутності будь-яких сумнівів у тому, що винуватість обвинуваченої особи доведена.

У відповідності з вимогами ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено: що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред"явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання цієї особи із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції повністю дотримався.

Зі змісту вироку убачається, що в ньому викладено формулювання обвинувачення пред"явленого ОСОБА_7 органом досудового розслідування і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті визначено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив та надав оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам, покладеним органом досудового розслідування в основу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а саме: постанову заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_11 від 26.03.2020, про виділення в окреме провадження матеріали стосовно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальне провадження №0001662(а.с. 47-49); ухвалу слідчого судді Святошинського районного суд м. Києва від 17.03.2020, якою, надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні гаражних боксів № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які розташовані на території гаражно-АДРЕСА_2 (а.с. 50); протокол обшуку від 21.03.2020 та флеш накопичувач на якому міститься відеозапис цієї слідчої дії (а.с. 51-56); постанову про визнання речовими доказами від 25.05.2020 (а.с. 57); постанову про визнання речовими доказами від 22.03.2020 (а.с.58-61); ухвалу слідчого судді Святошинського районного суд м. Києва від 24.03.2020 про накладення арешту , на вилучені під час обшуку 21.03.2020 предмети (а.с. 62-63); постанову про передачу речових доказів на збереження від 24.04.2020 (а.с. 64-65, 66); висновок експерта № 8-2/326 від 22.04.2020 (балістична експертиза призначена постановою слідчого Святошинського УП ГУ НП у м. Києві)(а.с. 69-77); витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 78); речові докази.

Також, судом було надано оцінку показанням: свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що знайомий з обвинуваченим, був присутній під час обшуку, в ході якого, з сейфу вилучили комп`ютери, мобільні телефони, гроші (долари в сумі 7400 чи 8400), предмет схожий на пістолет, також набої. Працівники поліції все, що виявляли те і забирали. Зазначив, що відеозйомка проводилась частково, частково проводилась відеозйомка, обшук зупинявся.Зауважив, що йому не роз`яснювали права та обов`язки як понятого, просто попросили бути понятим. Індивідуальні ознаки предметів, які виявлялись і вилучались під час обшуку, ОСОБА_9 не демонструвались та не оголошувались. Був свідком, як працівник поліції розібрав виявлений пістолет, але не бачив, як його було зібрано. При цьому, працівники поліції не могли розібрати пістолет та передавали його один одному з рук в руки. Не пам`ятає, чи був присутнім під час того, як зазначений пістолет та набої були поміщені до спец пакетів, та не пам`ятає, як вони опечатувалися. По завершенні обшуку, працівники поліції зачитали перелік речей, які вилучили та сказали підписати, поставити дату та підпис, що він і зробив; свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що працівники поліції попросили його бути свідком обшуку. Під час обшуку працівники поліції, під опис, вилучили ключі від автомобілів, номерні знаки, комп`ютерну техніку, документи на автомобілі, магнітоли, а загалом все, що стосується автомобілів, а з сейфу були вилучені грошові кошти, зброя, а саме: предмет схожий на пістолет, набої (кількість не пам`ятає).Зазначив, що обшук працівники поліції проводи декількома групами, тобто одні знаходилися на дворі, інші в кабінеті, при цьому змінювали один одного, коли вилучали саме предмет схожий на зброю, він був відсутній у цьому кабінеті. Працівники поліції попросили, звернути увагу на предмет схожий на пістолет. Загалом цей предмет не дуже був схожий на зброю. ОСОБА_10 не бачив, щоб хтось розбирав цю зброю. Предмети, які були вилучені, зокрема зброю, запаковували у спец пакети; свідка ОСОБА_12 , який є родичем ОСОБА_7 , та був присутній під час обшуку, стояв на вулиці. Зі слів поліції все знайшли, зокрема пістолет та набої. Виявлений пістолет працівники поліції намагались розібрати. Зазначив, що до обшуку, обвинувачений ОСОБА_7 користувався цими гаражами близько п`яти років. Крім нього, гаражами також постійно користувався і батько обвинуваченого. Ключі від гаражів зберігалися на складі, доступ до них мали ОСОБА_7 та його батько.

Обвинувачений ОСОБА_7 надав свої пояснення, відповідно до яких, винуватим себе не визнав, не був присутній під час обшуків в гаражі, був лише присутнім під час обшуківвдома. Зазначив, що гараж належить йому, сейфом користувався його батько та ключі від сейфу були у батька та співмешканки останнього. Він брав у батька ключі від сейфу з метою покласти туди розписки, які стосуються дорожньо-транспортних пригод. Зауважив, що коли він клав документи до цього сейфу, то не бачив, щоб там зберігались заборонені предмети. Повідомив, що не бачив у сейфі зброю та боєприпаси, а батько йому ніколи не розповідав, що у нього щось таке було. Його батько раніше працював начальником в охороні в м. Києві.Звідки у його батька взялась зброя він не знає. Він лише припускає, що ця зброя належить його батьку. Походження предметів, які були виявлені у сейфі, йому не відомі. Зазначив, що в рамках іншого кримінального провадження у нього були арештовані всі його автомобілі та його викликали до слідчого в м. Київ та пропонували підписати певнуугоду зі слідством, а інакше у нього вилучать автомобілі і він ще довго буде їх шукати. Повідомив, що за півроку до проведення обшуку в гаражі його батько помер. Уточнив, що після смерті батька ключі від сейфу, знаходились у співмешканки останнього.

Суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зазначених наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, прийшов до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, зібрані у цьому кримінальному провадженні докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, які були досліджені під час судового розгляду є недопустимими доказами, що вказує на те, що в ході провадження у цій справі не зібрано доказів, якими б доводилось те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин та можливість зібрання цих доказів втрачена.

Так, на переконання колегія суддів місцевим судом обгрунтовано встановлено, що усупереч тому, що місце вчинення кримінального правопорушення територіально не відноситься до Святошинського району м. Києва, прокурор доручив проведення розслідування за цим злочином СВ Святошинського району м. Києва, слідчі якого і здійснювали досудове розслідування з порушенням визначеної ст. 218 КПК територіальної підслідності.

При цьому заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_11 не є суб`єктом, визначеним у ч. 5 ст. 36 КПК, який має право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Встановивши наведені обставини, з урахуванням практики Верховного Суду, оскаржуваним вироком обгрунтовано встановлено, що досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні здійснювалось не уповноваженим на те органом, що тягне за собою визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні недопустимими на підставі ст. 86, ст. 87 ч. 3 п. 2 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) з порушенням установленого законом порядку, що кореспондується з позиціями, висловленими у постанові Об`єднаної палати від 24 травня 2021 року (справа № 640/5023/19); постанові колегії суддів Другої судової палати ККС Верховного суду від 09 березня 2023 року (справа № 761/42548/17) ; постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС Верховного суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 520/8432/16-к)

Доводами апеляційної скарги прокурора не спростовано висновки суду першої інстанції, які колегія суддів вважає обгрунтованими, про недопустимість як доказу протоколу обшуку від 21 березня 2020 року та похідних від нього доказів, у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження постанови(доручення) про включення слідчого ОСОБА_13 в групу слідчих, які проводили обшук21.03.2020 року.

При цьому, апеляційна скарга прокурора не містить нових даних, які б ставили під сумнів висновки суду щодо визнання доказів недопустимими.

Колегія суддів вважає неспростовним висновок, викладений у вироку суду про недопустимість ряду поданих стороною обвинувачення доказів, які не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про доведеність зазначених у обвинувальному акті обставин, а інші наявні в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені судом докази не дають достатніх підстав для об`єктивного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а тому суд обгрунтовано виправдав його за недоведеністю вчинення ним інкримінованого злочину.

Перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які можуть бути підставою скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги прокурора, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: