КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/1329/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/632/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

25 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000191 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.10.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянина України, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, працюючого лісником Березанського лісництва Філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

У строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано період перебування його під вартою на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2023 (справа № 761/21957/23), а саме: з 23.06.2023 по 27.06.2023.

Запобіжний захід у виді застави у розмірі 214 720,00 грн, застосований до підозрюваного/ обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2023, як альтернативний захід - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на правову допомогу в розмірі 37000,00 грн ( тридцять сім тисяч гривень).

Скасовано арешт майна, а саме: на автомобіля «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 у справі№ 761/8348/23.

Скасовано арешт майна, а саме: на автомобіля «Volkswagen Сагаvellе», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 у справі№ 761/8350/23.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ІНФОРМАЦІЯ_5 близько 18 год 40 хв, ОСОБА_6 , в порушення пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Сагаvellе», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі О 100111 «/М-03/-Пристроми» зі сторони автодороги Київ-Харків у напрямку с. Пристроми. Під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_11 на вказаній ділянці дороги грубо порушив вимоги пунктів 2.3 б), д) ПДР згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення пунктів 10.1 та горизонтальної розмітки 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху, згідно з яких «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», «горизонтальна розмітка 1.1. (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; лінію 1.1 перетинати забороняється», виконуючи маневр повороту на ліво відносно свого руху, перетнув суцільну лінію, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався зі сторони с. Пристроми, Бориспільського району, Київської області в напрямку автодороги «Київ-Харків».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 загинув на місці події. Смерть ОСОБА_12 настала в результаті множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів з розвитком крововтрати та шоку.

Вищевказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст. 286-1 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.10.2023 - змінити. ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на срок 5 років.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не дотримався вимог закону, не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_6 та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання. Водночас, визначаючи міру основного та додаткового покарання, судом враховано ставлення винного до вчиненого, його щире каяття, а також те, що ОСОБА_6 має посвідчення водія з правом керування легковим транспортним засобом (категорії В) від 17.06.2020, одружений та має малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно працевлаштований та з 25.10.2021 обіймає посаду лісника Березанського лісництва, за місцем роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, за місцем проживання характеризується задовільно, приймає активну участь в суспільному житті Православної громади с. Пристроми, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. При цьому, суд не мотивував чому при встановлених обставинах він виключив застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України.

Апелянт вказує, що встановлені судом дані про особу обвинуваченого, його щире каяття, поведінка після вчинення злочину, що виразилася у намаганні відшкодувати потерпілій завдану ним шкоду відразу після вчинення кримінального правопорушення, встановлення судом декількох обставин, що пом?якшують його вину, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, давали суду підстави призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті. Крім того, апелянт зазначає, що необхідно враховувати і ту обставину, що обвинувачений не припинив надавати потерпілій матеріальну допомогу, а на момент подання апеляційної скарги, обвинуваченим повністю відшкодовані витрати, понесені потерпілою на правову допомогу, а також повністю відшкодовано матеріальну шкоду. Також обумовлено з потерпілою терміни та обсяг відшкодування моральної шкоди та такі перерахування здійснюються добровільно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286-1 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного його підзахисному покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставинами, які пом`якшують покарання судом першої інстанції визнано і враховано - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що підтвердилось в судовому засідання визнанням своєї вини, наданням викривальних показань відносно себе, засудженням своєї поведінки, вибаченням перед потерпілою та намаганням на досудовому розслідуванні надати потерпілій матеріальне відшкодування в розмірі 50 тис грн, яке потерпіла не прийняла, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано ставлення винного до вчиненого, його щире каяття, а також те, що ОСОБА_6 має посвідчення водія з правом керування легковим транспортним засобом (категорії В) від 17.06.2020, дані щодо особи обвинуваченого, який одружений та має малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно працевлаштований та з 25.10.2021 обіймає посаду лісника Березанського лісництва, за місцем роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, за місцем проживання характеризується задовільно, приймає активну участь в суспільному житті Православної громади с. Пристоми, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Поряд з цим, судом першої інстанції враховано і те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху внаслідок грубої необережності - злочинної самовпевненості, що призвело до непоправних тяжких наслідків у виді смерті людини, потерпіла не прийняла матеріальну допомогу від винного та підтримала позицію прокурора про призначення йому реальної міри покарання з відбуванням в місцях позбавлення волі, кримінальне правопорушення також має негативні наслідки для суспільних інтересів, оскільки воно вчинене під час дії воєнного стану та призвело до смерті мобілізованого військовослужбовця ОСОБА_12 , 1987 р.н.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.3 ст. 286-1 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Доводи в апеляційній скарзі захисника, про те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, внаслідок чого, з урахуванням всіх обставин справи, не мотивував та не застосував до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 69 КК країни надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, слід виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину. Про зв`язок пом`якшуючих обставин, зазначених у статті 66 КК, з привілейованими складами злочинів свідчить, зокрема, частина 3 статті 66 КК, яка забороняє врахування пом`якшуючої обставини, яка вже визначена законом як елемент складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винуватою.

Хоча в статті 69 КК закон передбачає, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи з системного тлумачення кримінального закону, слід дійти висновку, що обставини чи сукупність обставин, які відповідно до статті 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 вересня 2019 року справа № 744/884/17 провадження № 51-8413км18; 11 листопада 2020 року справа № 370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20) та ін.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, всі наявні в матеріалах справи дані щодо особи обвинуваченого, а також визнав такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, посилання захисника в апеляційній скарзі на намагання обвинуваченого надати потерпілій матеріальну допомогу, відшкодування витрат, понесених потерпілою на правову допомогу і матеріальну шкоду, а також обумовлення з потерпілою терміни та обсяг відшкодування моральної шкоди, на переконання колегії суддів беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_6 щиро покаявся у вчиненому злочині та підтверджує правильність визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого.

Водночас, жодна із встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, у сукупності з даними щодо особи обвинуваченого та обставин справи, зокрема того, що після вживання алкогольних напоїв ОСОБА_6 , всупереч прямої заборони вимог Правил дорожнього руху свідомо сів за кермо транспортного засобу та керував ним у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечувалось обвинуваченим, чим грубо порушив ці Правила, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а навпаки, така поведінка обвинуваченого вказує на свідоме ігнорування ним вимог закону в частині дотримання безпеки дорожнього руху і при такому його відношенні до додержання цих Правил, як водія ставить під загрозу життя та здоров`я учасників дорожнього руху, а відтак дані обставини, не мають вирішального значення для вирішення питання про застосування ст. 69 КК України, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, захисником до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.10.2023 у кримінальному провадженні № 0000191 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286-1 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4