У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Поплавка, Великомихайлівського району Одеської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді стрільця зенітника, у військовому званні матрос, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 16.05.2024 року, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено заставу, у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon» )

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді передачі особи на особисту поруку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено заставу, у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зауважує, що сама ступінь тяжкості інкримінованого злочину, не може бути підставою для обрання відносно особи найсуворішого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_6 є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу, характеризується позитивно, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000321 від 18.03.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 18.03.2024, близько 00-36 годин, в період дії комендантської години матрос ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , діючи умисно, групою осіб з військовослужбовцями цієї ж військової частини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу направленого на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із хуліганських спонукань, прагнучи показати своє явне нехтування існуючими у суспільстві правилами поведінки та нормами моралі, проявляючи особливу зухвалість, виражаючи явну неповагу та зверхність до оточуючих, демонструючи свою явну перевагу над працівниками поліції, використовуючи транспортний засіб «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перегородили проїзд екіпажу «ВЕЖА 0402», що рухався на службовому автомобілі «Renault Duster», у складі поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Херсонській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_10 , поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Херсонській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_11 та заступника командира роти № НОМЕР_3 батальйону АДРЕСА_3 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 ..

Після чого, ОСОБА_6 разом із військовослужбовцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вийшов із вказаного автомобіля, тримаючи у руках закріплену за ним автоматичну зброю 5,45 мм автомат АК-74 з серійним номером № НОМЕР_4 з прикріпленим магазином, патроном у патроннику та знятим запобіжником з положення запобігання

У свою чергу, військовослужбовець ОСОБА_9 тримав у руках закріплену за ним автоматичну зброю 5,45 мм автомат АК-74 з серійним номером № НОМЕР_5 з прикріпленим магазином, патроном у патроннику та знятим запобіжником з положення запобігання, а ОСОБА_13 тримав у руках предмет, ззовні схожий на гранату Ф-1 з маркуванням на корпусі «107 71-79 Т», конструктивно поєднаний з запалом УЗРГМ-2 з маркуванням «386-87-79».

Після вказаних дій, військовослужбовці ОСОБА_9 та ОСОБА_6 спрямували свою зброю у бік поліцейських, а ОСОБА_13 від`єднав чеку від гранати, чим привів бойовий припас до бойової готовності, та, в подальшому, словесно погрожували працівникам поліції застосуванням зброї та даного боєприпасу, чим створили реальну загрозу для життя та здоров`я поліцейських.

18.03.2024 ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

19.03.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається в з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000321 від 18.03.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 18.03.2024, близько 00-36 годин, в період дії комендантської години матрос ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , діючи умисно, групою осіб з військовослужбовцями цієї ж військової частини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу направленого на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із хуліганських спонукань, прагнучи показати своє явне нехтування існуючими у суспільстві правилами поведінки та нормами моралі, проявляючи особливу зухвалість, виражаючи явну неповагу та зверхність до оточуючих, демонструючи свою явну перевагу над працівниками поліції, використовуючи транспортний засіб «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перегородили проїзд екіпажу «ВЕЖА 0402», що рухався на службовому автомобілі «Renault Duster», у складі поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Херсонській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_10 , поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Херсонській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_11 та заступника командира роти № НОМЕР_3 батальйону АДРЕСА_3 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 ..

Після чого, ОСОБА_6 разом із військовослужбовцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вийшов із вказаного автомобіля, тримаючи у руках закріплену за ним автоматичну зброю 5,45 мм автомат АК-74 з серійним номером № НОМЕР_4 з прикріпленим магазином, патроном у патроннику та знятим запобіжником з положення запобігання

У свою чергу, військовослужбовець ОСОБА_9 тримав у руках закріплену за ним автоматичну зброю 5,45 мм автомат АК-74 з серійним номером № НОМЕР_5 з прикріпленим магазином, патроном у патроннику та знятим запобіжником з положення запобігання, а ОСОБА_13 тримав у руках предмет, ззовні схожий на гранату Ф-1 з маркуванням на корпусі «107 71-79 Т», конструктивно поєднаний з запалом УЗРГМ-2 з маркуванням «386-87-79».

Після вказаних дій, військовослужбовці ОСОБА_9 та ОСОБА_6 спрямували свою зброю у бік поліцейських, а ОСОБА_13 від`єднав чеку від гранати, чим привів бойовий припас до бойової готовності, та, в подальшому, словесно погрожували працівникам поліції застосуванням зброї та даного боєприпасу, чим створили реальну загрозу для життя та здоров`я поліцейських.

18.03.2024 ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

19.03.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 3, 5 ч.1 ст..177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може вжити заходи впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, особисті данні яких йому відомі, а також свідків, які проходять з ним військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , та шляхом залякування чи погроз спонукати їх до зміни показань та спотворення вже зібраних доказів. Вказаний ризик продовжує існувати з урахуванням засади кримінального провадження щодо безпосереднього дослідження судом показань учасників кримінального провадження, які суд отримує усно.

Також враховуючи характер та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, ймовірно вчиненого з використанням службової зброї, об`єктивно існує ризик вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, зокрема пов`язаного з порушенням порядку несення військової служби.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_6 не одружений, неповнолітніх дітей не має, зареєстрований на території Одеської області, раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується задовільно.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, під час проходження військової служби з використанням службової зброї, неправомірні дії підозрюваного були вчинені відносно працівників правоохоронного органу, що в свою чергу свідчить про підвищену небезпеку дій підозрюваного, та підриває авторитет Збройних Сил України.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді