Справа № 344/25/24
Провадження № 1-кп/344/3/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківська, фактично проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх осіб не має, з середньою спеціальною освітою, не працює, ветерана війни учасника бойових дій, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.

28 листопада 2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі № 344/22111/23 ухвалено рішення про винесення обмежувального припису ОСОБА_7 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього певні обов`язки, а саме заборону перебувати в місці проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 місяць до 28.12.2023 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 не був присутній при ухваленні рішення Івано-Франківського міського суду про винесення щодо нього обмежувального припису, 15.12.2023 о 22 год 20 хв старшим інспектором СПДН відділу превенції Івано-Франківського РУП ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 під безперервний відеозапис на нагрудну камеру останнього ознайомлено з ухвалою та з встановленими обмеженнями - забороною перебувати в місці проживання ОСОБА_8 до 28.12.2023 року.

Однак, ОСОБА_7 , будучи ознайомленим із вказаним обмежувальним приписом, 15 грудня 2023 року відмовився поставити свій особистий підпис про ознайомлення із зазначеним вище рішенням суду, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Так, 15 грудня 2023 року близько 23 год ОСОБА_7 прибув до місця проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , вранці 16.12.2023 вступив з ОСОБА_8 у словесний конфлікт та в подальшому залишився перебувати за вказаною адресою, чим порушив обмеження, встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.11.2023 з приводу заборони перебувати в місці проживання ОСОБА_8 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого кримінального проступку відповідно до викладеного в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_7 суду показав, що на час події за вказаною адресою проживав з мамою та сестрою ОСОБА_8 . Брав участь у розгляді цивільної справи про винесення обмежувального припису, але не був присутнім при проголошенні остаточного судового рішення. Дізнався про винесення йому обмежувального припису 15.12.2023, коли ввечері прибули працівники поліції і під відеозапис оголосили йому ухвалу Івано-Франківського міського суду від 28.11.2023 про застосування обмежувального припису, за змістом якого мав деякий час не проживати за цією адресою. Оскільки про таку ухвалу не знав, то відмовився підписатися про ознайомлення з судовим рішенням. Разом з працівниками поліції покинув квартиру, але через деякий час повернувся туди, бо у квартирі проживає мама, за якою здійснює догляд та якій треба було зварити їсти, а сестра за мамою зовсім не доглядає. 16.12.2023 сестра ОСОБА_8 знову розпочала з ним словесний конфлікт, викликала поліцію і він вже з речами покинув квартиру. Позичив 10 тис грн., щоб поселитися на час обмежувального припису у костел, вартість проживання становила 500 грн за ніч. Не працює, є учасником бойових дій, має незадовільний стан здоров`я, доглядає маму, яка потребує сторонньої допомоги. Щиро розкаявся. Активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, 31.01.2024 подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі, наміру заявити цивільний позов не має, просила ОСОБА_7 суворо не карати.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст.390-1 КК України як невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, є ветераном війни учасником бойових дій, неодружений, неповнолітніх і малолітніх дітей не має, має хворіє кардіологічними захворюваннями і цукровим діабетом 2 ступеня середньої важкості (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №12035/23 від 26.09.2023), відповідно до довідки КНП «ПОКЦПЗ ІФОР» №17353 від 21 грудня 2023 року в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» та протягом життя у КНП «ПНЦ ІФ ОР» не звертався, амбулаторну допомогу не отримує; на даний час не працює, здійснює догляд за матір`ю; щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні, як обставини, що пом`якшують покарання, та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, як обставини, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, яка просила призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України перейти до більш м`якого покарання, ніж зазначене у санкції ст.390-1 КК України, у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 8500 грн, позицію потерпілої, яка просила суд суворо обвинуваченого не карати, позицію обвинуваченого та захисника, які просили врахувати незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та важке матеріальне становище і призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у мінімальному розмірі, суд вважає, що у даному випадку наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій потерпілої, що просила суворо обвинуваченого не карати, обставини перебування обвинуваченого за вказаною адресою, що є також його власністю згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.04.2001, єдиним місцем проживання і внаслідок майнового стану змінити це місце проживання не має можливості, критичне ставлення до вчиненого), з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 24.10.2016, виданого Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «Південь» є ветераном війни учасником бойових дій, хворіє, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання йому слід призначити із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ст.390-1 КК України у виді штрафу.

Саме таке покарання ОСОБА_7 є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальних витрат немає.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - штраф у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить три тисячі чотириста гривень.

Речові докази: відповідно до постанови від 16.12.2023 ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду у справі №344/2211/23 від 28.11.2023, відповідно до постанов від 19.12.2023 та 20.12.2023 цифрові носії інформації із відеозаписами - зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_10