Справа № 452/724/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/486/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 452/724/24 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дубрівка, Самбірського району Львівської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 119 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року задоволено заяви потерпілого ОСОБА_10 та клопотання захисника ОСОБА_8 : обвинувачену ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України закрито.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

На ухвалу заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить таку скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме неправильно витлумачив закон, що суперечить його точному змісту (п.3 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Зокрема апелянт вказує, що термін «потерпілий» у ст. 46 КК України необхідно розуміти у його кримінально-правовому значенні, як особу, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або майнова шкода або створюється загроза її заподіяння.

Вважає, що у випадку заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди у вигляді смерті потерпілого звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України) не можливе.

Звертає увагу, що заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню). Оскільки смерть є наслідком, що має незворотний характер, шкода у вигляді смерті відшкодуванню або усуненню в розумінні ст. 46 КК України не підлягає.

Окрім цього зауважує, якщо внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому заподіяна смерть, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 з приводу доводів апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , які вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження потерпілий ОСОБА_10 , а також захисник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подав до суду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винної з потерпілим.

Обвинувачена ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні також просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим та закрити кримінальне провадження.

Ухвалою суду вищевказані клопотання задоволено, кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням винного з потерпілим та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Такий правовий висновок вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/19.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Потерпілий у кримінальному процесі має власні процесуальні права, проте він не наділяється правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть, під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Протилежний підхід означав би, що до близьких осіб потерпілого, який помер, та які були визнані потерпілими у кримінальному провадженні, переходять не лише права потерпілого, але і його воля (волевиявлення), що є неправильним, оскільки суперечить змісту як закону України про кримінальну відповідальність, так і змісту кримінального процесуального закону.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Позбавлення життя людини є наслідком, що має незворотний характер.

У випадку вчинення кримінального правопорушення зі смертельними наслідками, потерпілого в кримінально-правовому розумінні на момент вирішення питання про відшкодування шкоди фізично вже не існує. Отже, смерть як припинення існування одного з правомочних суб`єктів кримінально-правових відносин з примирення винного з потерпілим у розумінні ст. 46 КК України унеможливлює здійснення такого примирення. Втрата життя людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.

Якщо потерпілого (жертви кримінального правопорушення) фізично немає, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України.

У цьому кримінальному провадженні потерпілим у розумінні ст. 46 КК України є ОСОБА_11 , який в результаті отриманих внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних обвинуваченою, помер.

А відтак, смерть потерпілого ОСОБА_11 як припинення існування одного з правомочних суб`єктів кримінально-правових відносин з примирення винного з потерпілим у розумінні статті 46 КК України унеможливлює здійснення такого примирення.

Заподіяна у цій справі шкода потерпілому у вигляді смерті є такою, що не піддається відшкодуванню (усуненню), оскільки має незворотній характер.

Задовольняючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим ОСОБА_10 , суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме неправильно витлумачив закон, що суперечить його точному змісту (п.3 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, оскаржувана ухвала, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними та не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Призначити в Самбірському міськрайонному суду Львівської області новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України зі стадії підготовчого судового засідання новим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4