ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/3612/15-к Номер провадження 11-кп/814/330/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000115 за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника - адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисників - адвокатів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2019 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку 2009 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 263 КК України на 7 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 258 КК України до довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 26 лютого 2015 року по 28 грудня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Жовтневе Слов`яносербського району Луганської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 263 КК України на 7 років позбавлення волі;

- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України до довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 26 лютого 2015 року по 28 грудня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 263 КК України на 7 років позбавлення волі;

- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України до довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 26 лютого 2015 року по 28 грудня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком суду законної сили змінено обвинуваченим запобіжний захід на особисте зобов`язання та звільнено з-під варти.

Цивільні позови задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно на користь ОСОБА_18 100 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_19 300 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_20 200 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_21 300 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_22 200 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_23 600 000 грн. моральної шкоди. На користь ОСОБА_24 2 500 000 грн. моральної шкоди та судові витрати 120 352 грн. 80 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_17 , під час подій, які мали місце в листопаді 2013 - лютому 2014 року, займав позицію прихильників громадського руху « Антимайдан » та 18 лютого 2014 року, перебуваючи в м. Києві, під час вуличних сутичок між прибічниками громадських рухів «Євромайдан» та «Антимайдан» отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим мав стійку неприязнь до прихильників громадського руху « Євромайдан », а також до посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які зайняли посади після 23.02.2014.

Під час проходження в період з 20 по 24 лютого 2014 року лікування в ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 познайомився з жителями м. Харкова - ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які, будучі прибічниками громадського руху « Антимайдан », також отримали тілесні ушкодження під час громадських протестів у м. Києві від учасників громадського руху « Євромайдан » та також мали стійку неприязнь до прихильників «Євромайдану».

У подальшому, під час спілкування ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 було прийнято рішення про здійснення зв`язку між собою на окремо виділені для цих цілей мобільні телефони, в тому числі з абонентськими номерами НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_17 , НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_14 , НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_12 , тобто на створення «закритої групи спілкування».

ОСОБА_17 займав проросійську позицію, підтримував ідею приєднання окремих територій України до складу Російської Федерації (далі за текстом РФ), а також ідею насильницької боротьби проти вступу України до Європейського Союзу та НАТО.

У листопаді 2014 року ОСОБА_17 виїхав на територію РФ, де налагодив контакт із невстановленими в ході досудового слідства особами на ім`я « ОСОБА_27 » та « ОСОБА_28 », які представилися співробітниками спеціальних служб РФ, з метою надання їм допомоги у проведенні підривної діяльності проти України

У лютому 2015 року, точну дату не встановлено, ОСОБА_17 повторно виїхав до м. Бєлгород РФ, де провів зустріч із вищевказаними представниками спеціальних служб РФ. Під час спілкування « ОСОБА_27 » та « ОСОБА_28 » запропонували ОСОБА_17 здійснити диверсійно-терористичну діяльність на території м. Харкова з використанням, зокрема, протипіхотної міни МОН-100. Для цього вони надали ОСОБА_17 в електронному вигляді документацію щодо правил поводження з цією міною. При цьому конкретне місце та спосіб вчинення терористичного акту ОСОБА_17 повинен був визначити сам.

Після повернення з м. Бєлгород РФ до м. Харків на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_5 , якою він користувався, від вищевказаних співробітників спеціальних служб РФ, в один із днів лютого 2015, але не пізніше 21.02.2015, ОСОБА_17 отримав інформацію про місцезнаходження схованки із АДРЕСА_4 .

Після цього ОСОБА_17 в один із днів лютого 2015 року, точну дату не встановлено, але не пізніше 21.02.2015, на автомобілі «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_4 , який знаходився в його постійному користуванні, забрав із вищевказаної схованки поліетиленовий пакет з міною МОН-100 та електродетонатором до неї, які доставив до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання мети щодо здійснення терористичного акту, ОСОБА_17 в ході моніторингу соціальних мереж в Інтернеті, в соціальній мережі «Facebook» дізнався про організацію та проведення активістами громадянського руху « Євромайдан Харків » мирного зібрання та ходи з нагоди «Вшанування пам`яті осіб, що загинули у м. Києві у січні-лютому 2014 року», проведення якого було заплановано 22.02.2015 біля Палацу спорту, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Усвідомлюючи, що здійснення вибуху з використанням вибухового пристрою на основі протипіхотної осколкової міни направленого ураження МОН-100 під час проведення вищевказаного мирного зібрання призведе до жертв серед активістів громадянського руху « Євромайдан Харків », з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, а також привернення уваги громадськості до своїх політичних поглядів щодо незгоди політичного курсу діючої державної влади України, обрав вищевказаний захід у якості цілі для реалізації отриманого від « ОСОБА_27 » та « ОСОБА_28 » завдання щодо вчинення терористичного акту. Про обрану ціль та свій намір застосувати міну МОН-100 під час проведення вищевказаного мирного зібрання ОСОБА_17 повідомив « ОСОБА_27 » и « ОСОБА_28 », на що вони надали свою згоду. За вчинення терористичного акту ОСОБА_17 мав отримати від вищевказаних представників спеціальних служб РФ грошову винагороду у розмірі 10 000 доларів США.

Розуміючи складність підготовки та виконання запланованого терористичного акту, ОСОБА_17 в один із днів у період з 16 до 19 лютого 2015 року залучив до його підготовки та вчинення своїх знайомих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , до яких довів зміст свого умислу та повідомив про матеріальну винагороду за їх сприяння у вчиненні терористичного акту. Останні, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_17 фактично пропонує їм сприяти у вчиненні терористичного акту шляхом надання знарядь та засобів скоєння злочину, порад, усунення перешкод та іншим чином, діючи з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, а також привернення уваги громадськості до своїх політичних поглядів щодо незгоди політичного курсу діючої державної влади України, з мотивів стійкої неприязні до проукраїнських активістів, в тому числі представників громадянського руху «Євромайдан Харків», а також корисливих мотивів, дали на це добровільну згоду, вступивши таким чином у попередню змову між собою.

Надалі, ОСОБА_17 , маючи на меті віддалено підірвати міну МОН-100, відшукав в мережі Інтернет та вивчив схему дистанційного підриву міни, яка полягала у використанні для цього спеціальним чином модифікованого мобільного телефону, яким у випадку отримання вхідного дзвінка на номер sim-карти, що встановлена у мобільному телефоні, з вивідної електричної жили на керуючий контакт тиристору подається позитивний командний імпульс, який відкриває тиристор, замикає електричний ланцюг «засіб ініціювання блок додаткового електричного живлення» та викликає спрацювання електродетонатору та, відповідно, підрив заряду та метання осколків міни МОН-100.

З метою виконання запланованого терористичного акту, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_14 19.02.2015 року, близько 15 години, придбали в пункті продажу мобільних телефонів та аксесуарів, що розташований в переході станції КП «Харківський метрополітен» «Пролетарська», сім-карту із абонентським номером НОМЕР_5 та новий мобільний термінал марки «Самсунг Е1200», який планували в подальшому використати при виготовлені дистанційної системи керування вибуховим пристроєм. В подальшому, 21.02.2015 року, у вечірній час ОСОБА_17 , в домашніх умовах, за адресою АДРЕСА_1 , використовуючи схеми з мережі Інтернет та отримані раніше знання з використання вибухівки, модифікував придбаний ним мобільний телефон «Самсунг Е1200» та виготовив на його основі систему дистанційного керування вибуховим пристроєм для використання у поєднанні із електродетонатором та протипіхотною осколковою міною направленого ураження МОН-100.

Для здійснення вихідного дзвінка на модифікований телефон системи дистанційного керування вибухового пристрою на основі протипіхотної осколкової міни направленого ураження МОН-100, та приведення таким чином у дію вибухового пристрою, ОСОБА_17 21.02.2015 року приблизно о 13 годині, придбав у пункті продажу мобільних телефонів та аксесуарів, що розташований в переході станції КП «Харківський метрополітен» «Пролетарська», мобільний телефон «Нокіа 1110» та sim-карту із абонентським номером НОМЕР_6 , з якого планував здійснити дзвінок на мобільний термінал марки «Самсунг Е1200» із абонентським номером НОМЕР_5 , встановлений в систему дистанційного керування вибухового пристрою.

Продовжуючи вчиняти активні дії щодо вчинення запланованого на 22.02.2015 року терористичного акту, з метою розвідки місцевості, де планувалось вчинення терористичного акту, та обрання місця закладення вибухового пристрою ОСОБА_17 вдень 21.02.2015 року, точний час під час судового розгляду не встановлено, використовуючи автомобіль «Ford Sierra» державний номерний знак НОМЕР_4 , здійснив об`їзд по проспекту Маршала Жукова у м. Харкові, де місцем закладення вибухового пристрою обрав сніговий замет на куті правого узбіччя проспекту, на перехресті виїзду гаражного кооперативу «За рулем», що знаходиться на протилежній стороні від дому АДРЕСА_6 .

Того ж дня, 21.02.2015 року, точний час під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_17 обговорив із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 їх злочинні ролі під час готування до вчинення запланованого терористичного акту.

Близько 02 години 22.02.2015 року ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 зустрілись поряд з місцем проживання ОСОБА_17 , за адресою АДРЕСА_7 , та прослідували до запланованого місця вчинення терористичного акту, за адресою: АДРЕСА_6 . При цьому, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 слідували на автомобілі «Opel Omega», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_14 , та здійснювали спостереження, а ОСОБА_17 із вибуховим пристроєм на базі протипіхотної осколкової міни направленого ураження МОН-100 та заздалегідь приготовленою ним системою дистанційного керування до нього, слідував у автомобілі «Ford Sierra», сіро-блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Після прибуття в район запланованого вчинення терористичного акту, ОСОБА_17 22.02.2015 в проміжок часу з 02 год. до 02 год. 30 хв. у дворі будинку АДРЕСА_6 , підготував до використання дистанційну систему керування вибуховим пристроєм, увімкнувши складову дистанційної системи - раніше модифікований ОСОБА_17 мобільний телефон «Самсунг Е1200» із sim-карткою НОМЕР_5 і приєднав до системи дистанційного керування вибуховим пристроєм електродетонатор. Далі ОСОБА_17 із вказаним вибуховим пристроєм прослідував до правого узбіччя на перехресті виїзду з гаражного кооперативу «За рулем» на проспект Маршала Жукова, м. Харків , де вкрутив електродетонатор з приєднаною до нього системою дистанційного керування вибухом в протипіхотну осколкову міну направленого ураження МОН-100. Готовий до використання радіокерований по телефону саморобний вибуховий пристрій ОСОБА_17 в період часу з 02 год. 30 хв. до 03 год. 22.02.2015 за допомогою наявної у нього саперної лопати заклав у раніше обраний ним сніговий замет на куті правого узбіччя проспекту Маршала Жукова м. Харкова на перехресті виїзду з гаражного кооперативу «За рулем», поряд зі знаком «Дати дорогу», направивши його бойовою частиною під кутом 30 градусів у напрямку проїжджої частини проспекту Маршала Жукова м. Харкова.

У вищевказаний час, 22.02.2015, продовжуючи виконувати активні дії щодо сприяння у вчиненні запланованого терористичного акту, з метою усунення перешкод вчиненню запланованого терористичного акту, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , знаходячись на проспекті Маршала Жукова м. Харків, здійснювали візуальне спостереження за прилеглою територією місця закладання ОСОБА_17 вибухового пристрою. При цьому, ОСОБА_14 здійснював спостереження, знаходячись в своєму автомобілі поблизу кінотеатру «Київ», що розташований за адресою: м. Харків, бульвар Юр`єва, 1 , а ОСОБА_12 знаходився на тролейбусній зупинці напроти будинку АДРЕСА_5 . У разі виявлення правоохоронців або сторонніх осіб поряд з місцем закладання вибухового пристрою, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 повинні були повідомити ОСОБА_17 про небезпеку бути викритими, таким чином усуваючи перешкоди до вчинення заздалегідь спланованого терористичного акту.

Після здійснення закладання ОСОБА_17 вибухового пристрою та досягнення впевненості, що їх злочинні дії не були ніким помічені, а місце закладеного вибухового пристрою не може бути викрито іншими особами, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_12 близько 03 год. 22.02.2015 на автомобілі «Ford Sierra», сіро-блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , який знаходився в постійному користуванні ОСОБА_17 , покинули місце закладення вибухового пристрою, а ОСОБА_14 , перевіривши непомітність закладеного ОСОБА_17 вибухового пристрою після 03 год. 41 хв. 22.02.2015 покинув місце закладання вибухового пристрою на автомобілі «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_7 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вчинення терористичного акту, за попередньою змовою групою осіб, близько 11 год., точний час не встановлений, 22.02.2015 ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , зустрілись за місцем проживання ОСОБА_17 та розподілили між собою ролі у вчиненні терористичного акту.

На виконання досягнутої домовленості, діючи згідно розробленого плану та розподілу ролей кожного учасника групи, з умислом на вчинення терористичного акту, близько 12 год. 40 хв. 22.02.2015 обвинувачені вирушили на автомобілі «Opel Omega», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_14 , з місця мешкання ОСОБА_17 в напрямку проспекту Маршала Жукова м. Харкова, де проводився масовий захід. При цьому, ОСОБА_14 зупинив автомобіль біля станції метрополітену «Імені О.С. Масельського», де ОСОБА_12 вийшов з автомобіля ОСОБА_14 , зайшов у приміщення станції «Імені О.С. Масельського» метрополітену о 12 год. 49 хв. та попрямував до станції метрополітену «Маршала Жукова». Прибувши на станцію метрополітену «Маршала Жукова», ОСОБА_12 близько 13 год. 03 хв. вийшов з метрополітену та пішки прослідував безпосередньо до місця проведення мітингу, де зайняв позицію поблизу кінотеатру «Київ», розташованого за адресою: м. Харків, бульвар Юр`єва, 1 , з метою візуального спостереження за учасниками зібрання та надіслання раніше обумовленого sms-повідомлення на телефон ОСОБА_14 . У цей час ОСОБА_17 та ОСОБА_14 на автомобілі останнього заїхали у двір будинків №9/1 по проспекту Маршала Жукова м. Харків та №3 по бульвару Юр`єва м. Харкова і зупинилися на ділянці, звідки проглядалася проїжджа частина проспекту Маршала Жукова, якою повинна була пройти мирна хода.

Далі, о 13 год. 10 хв. 22 сек. 22.02.2015 ОСОБА_12 , виконуючи раніше досягнуті домовленості з ОСОБА_17 та ОСОБА_14 щодо розподілу ролей та участі кожного із них під час скоєння терористичного акту, перебуваючи в безпосередній близькості до учасників зібрання, побачивши, що колона з учасників масової акції почала рухатися проїжджою частиною по проспекту Маршала Жукова м. Харкова в напрямку Московського проспекту м. Харкова та підходить до зони ураження вибухового пристрою, на виконання розробленого спільно із ОСОБА_17 та ОСОБА_14 плану, надіслав зі свого мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_8 на мобільний телефон ОСОБА_14 з абонентським номером НОМЕР_9 , раніше обумовлене текстове повідомлення « Еду », таким чином здійснив всі необхідні активні дії щодо пособництва у вчиненні терористичного акту, а саме сприяв вчиненню іншими співучасниками терористичного акту шляхом надання вказівок та усунення перешкод.

ОСОБА_14 о 13 год. 10 хв. 22 сек. 22.02.2015, перебуваючи в автомобілі «Opel Omega», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , в дворі будинку АДРЕСА_6 , отримавши на свій мобільний телефон вказане текстове повідомлення, виконуючи раніше досягнуті домовленості із ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , повідомив ОСОБА_17 про отримання sms-повідомлення «Еду» від ОСОБА_12 , таким чином здійснив всі необхідні активні дії щодо пособництва у вчиненні терористичного акту, тобто сприяв вчиненню іншими співучасниками терористичного акту шляхом надання вказівок, усунення перешкод, а також надання засобу вчинення злочину.

Після отримання даного повідомлення, ОСОБА_17 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , на виконання спільно розробленого плану дій, перебуваючи в автомобілі «OpelOmega», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_14 , у дворі будинку АДРЕСА_6 , о 13 год. 14 хв. 40 сек. 22.02.2015 зателефонував з мобільного телефону «Нокіа 1110» з абонентським номером НОМЕР_10 , раніше придбаного спеціально для використання під час скоєння запланованого терористичного акту, на спеціальним чином модифікований мобільний телефон «Самсунг Е1200» з абонентським номером НОМЕР_5 , який був складовою частиною системи дистанційного керування вибухового пристрою на основі протипіхотної осколкової міни направленого ураження МОН-100.

У результаті вищезазначеного діяння ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , о 13 год. 14 хв. ІНФОРМАЦІЯ_6 на перехресті виїзду з гаражного кооперативу «За рулем» та проспекту Маршала Жукова м. Харкова відбувся вибух радіокерованого по телефону вибухового пристрою на основі протипіхотної осколкової міни направленого ураження МОН-100, що призвів до загибелі ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , а також поранень різного ступеню тяжкості ОСОБА_20 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_22 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_19 , ОСОБА_40 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 .

Крім того, під час вибуху зазнав ушкоджень автомобіль марки «Газ 3302-14», державний номерний знак НОМЕР_11 , чим завдано матеріальну шкоду власнику на суму 29 039 грн. 92 коп.

Також, ОСОБА_17 за невстановлених обставин та у невстановлений судовим розглядом час, але не пізніше 26.02.2015, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_10 вибухові речовини та бойові припаси: дві гранати Ф-1 із запалами, 1 електродетонатор, вибухову речовину - пластид масою 1309 грам, які були виявлені та вилучені в ході обшуку його домоволодіння 26.02.2015 працівниками УСБУ в Харківській області.

ОСОБА_14 у невстановлений під час судового розгляду час, але не пізніше 26.02.2015 року, у невстановленому під час судового розгляду місці, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_11 вибухові речовини та бойові припаси: дві гранати Ф-1 із запалами, два електродетонатори, вибухову речовину пластид масою 1010 грам, та два накольних механізма підривача МВЕ-72, які були виявлені та вилучені в ході обшуку його домоволодіння 26.02.2015 працівниками УСБУ в Харківській області.

ОСОБА_12 у невстановлений час, але не пізніше 26.02.2015, у невстановленому місці без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_12 , вибухові речовини та бойові припаси: дві гранати Ф-1 із запалами, електродетонатор, порох загальною вагою 371 грам, а також набої до нарізної зброї у кількості 46 одиниць, вибухову речовину пластид масою 1060 грам, вибухову речовину метальної дії бездимним порохом, масою 201 грами та 170 грам, які були виявлені та вилучені співробітниками УСБУ в Харківській області під час обшуку.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати вирок, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що покладені в основу вироку докази лише підтверджують факт вчинення протиправних діянь, але не доводять причетність обвинувачених до вчиненого кримінального правопорушення.

Показання свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_42 спростовуються листом відповіддю на адвокатський запит, відповідно до якого ФОП ОСОБА_43 , де за даними слідства працювали зазначені свідки, не існував.

Показання свідка ОСОБА_44 є сумнівними, оскільки він їх постійно змінював, крім того ці показання спростовуються свідченнями ОСОБА_36 , ОСОБА_35 та ОСОБА_40 , які перебували на місці вчинення злочину та не бачили автомобіля «Опель-Омега».

Зазначає, що обшук за місцем проживання ОСОБА_12 від 26.02.2015 був проведений без законних підстав.

Просить визнати недопустимим доказом протокол тимчасового доступу до речей і документів та проведення виїмки у ПрАТ «МТС України» від 11.03.2015 з додатком у вигляді компакт-диску, оскільки диск містить запис від 23.03.2015, що вказує, що цей диск містить сліди втручання.

Зазначає, що ОСОБА_12 було незаконно затримано в порядку ст. 208 КПК України, оскільки його не було виявлено на місці вчинення злочину. Стверджує, що обвинувачені не володіють навичками, зазначеними у висновку судової комплексної вибухотехнічної експертизи №37/2015, які потрібні для проектування та конструювання використаних вибухових пристроїв.

Висновок ґрунтознавчої експертизи № 5 від 16.03.2015 не може бути достатнім доказом місця походження вилученого ґрунту, оскільки у зимовий період дороги покривають спеціальною сумішшю, внаслідок чого неможливо ідентифікувати надані зразки.

Крім того, обвинуваченим було відмовлено у повному ознайомленні їх з матеріалами кримінального провадження та не забезпечено право на перекладача.

Також, прокурором незаконно змінено обвинувачення під час судового засідання 23.10.2019, оскільки в обвинувальному акті відсутні підстави для зміни обвинувачення.

Місцевий суд незаконно послався на постанову від 26.12.2019 про закриття кримінального провадження за заявою обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів, оскільки на час проведення судового засідання не закінчився строк на її оскарження.

Просить взяти до уваги, що місцевий суд неодноразово відмовив у задоволенні клопотання обвинувачених без законних на те підстав.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_14 в суді та вичерпані можливості їх отримання, просить повторно дослідити докази та обставини, що підтверджують подію кримінального правопорушення.

Скасувати арешти, накладені на автомобіль «Opel» Omega, д.н.з. НОМЕР_7 , та земельну ділянку площею 0,1190 га з кадастровим номером :00:002:0132, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 .

Розглянути заперечення проти ухвал Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.04.2015, 19.06.2015, 05.08.2015, 02.10.2015, 26.11.2015, 18.01.2016, 03.03.2016, 25.04.2016, 09.06.2016, 26.07.2016 19.09.2016, 16.11.2016, 28.12.2016, 22.02.2017, 14.04.2017, 29.05.2017, 17.07.2017, 13.09.2017, 01.11.2017, 27.12.2017, 21.02.2018, 12.04.2018, 23.05.2018, 11.07.2018, 05.09.2018, 21.10.2018, 12.12.2018, 06.02.2019, 03.04.2019, 29.05.2019 про залишення ОСОБА_14 під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторона обвинувачення у порушення ст. 290 КПК України, не відкрила ОСОБА_14 та його захиснику, розсекречені за ініціативою місцевого суду ухвали слідчих суддів Апеляційного суду Харківської області, що стали підставою для проведення НСРД, а саме аудіо- та відео- контролю в публічно доступному місці.

Крім того, у вироку не зазначено про перевірку щодо можливих порушень, передбачених ст. 7 КПК України.

Зазначає, що усі показання обвинувачених, які надані під час досудового розслідування, надавалися ними під тиском працівників СБУ, які застосували щодо них заборонені методи ведення слідства та катування. Місцевий суд незаконно послався на постанову від 26.12.2019 про закриття кримінального провадження за заявою обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів, оскільки на час проведення судового засідання не закінчився строк на її оскарження.

Зазначає, що суд незаконно відмовив у задоволенні клопотання щодо зняття арешту з автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, та земельної ділянки, яка належить іншій особі.

У своїй апеляційній скарзі захисники ОСОБА_16 та ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_17 просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що місцевий суд не взяв до уваги відсутність доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_17 до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Просять взяти до уваги, що обшук за місцем проживання обвинуваченого без ухвали слідчого судді проведено за відсутності законних підстав.

Зазначає, що кількість вилученого пластиду, що зазначена у протоколі обшуку, не відповідає кількості, зазначеній у висновку експерта вибухотехніка №49/2015 від 05.03.2015.

У матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання, під час якого постановлено ухвалу Київського районного суду м. Харкова, якою надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України. Також у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують належність ОСОБА_17 вилучених у ході обшуку предметів.

Звертає увагу, що ОСОБА_12 , відповідно до роздруківки з`єднань телефонних дзвінків, 19.02.2015 знаходився на роботі у готелі за адресою: АДРЕСА_14 , що спростовує доводи прокурора про його зустріч у цей день з іншими обвинуваченими. Всупереч доводам прокурора про активне спілкування ОСОБА_17 за місцем його проживання з іншими обвинуваченими, з роздруківок телефонних з`єднань вбачається, що у період часу з 20.02.2015 до 22.02.2015 ОСОБА_17 перебував у Чугуєві, а ОСОБА_14 - у м. Вовчанськ Харківської області.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують можливість роботи вибухового пристрою в зимовий період протягом тривалого часу.

Також, у супровідному листі про долучення відеозапису з камери відеоспостереження з місця вчинення злочину та протоколі огляду зазначеного відеозапису вказано різні марки автомобіля, на якому приїхав обвинувачений на місце події, відповідно до даних, наданих експертом, зображення на відео є нечітким, що спростовує факт перебування ОСОБА_17 за кермом. Як вбачається із роздруківок з`єднань телефонних номерів, жодний із обвинувачених у той час не перебував на місці вчинення кримінального правопорушення.

Просять взяти до уваги, що при виконанні доручення щодо перевірки записів на камерах відеоспостереження з 05.03.2015 в радіусі 3 км від місця події, обвинувачених та автомобілів, якими вони користуються, не виявлено.

Показання свідка ОСОБА_44 є сумнівними, оскільки він їх постійно змінював та вони спростовуються свідченнями ОСОБА_36 , ОСОБА_35 та ОСОБА_40 , які перебували на місці вчинення злочину та не бачили автомобіля «Опель-Омега».

У матеріалах кримінального провадження відсутнє знаряддя вчинення злочину, а саме телефон, з якого приведено у дію вибуховий пристрій, та відсутні докази, що підтверджують користування обвинуваченими мобільними номерами, які зазначені у матеріалах кримінального провадження.

Показання свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_42 спростовуються листом відповіддю на адвокатський запит, відповідно до якого ФОП ОСОБА_43 , де нібито працювали зазначені свідки, не існував.

Вказують, що усі показання обвинувачених, які надані під час досудового розслідування, надавалися ними під тиском працівників СБУ, які застосували щодо них заборонені методи ведення слідства та катування. Місцевий суд незаконно послався на постанову від 26.12.2019 про закриття кримінального провадження за заявою обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів, оскільки на час проведення судового засідання не закінчився строк на її оскарження, а відеозапис слідчого експерименту не спростовує застосування заборонених методів.

Висновок ґрунтознавчої експертизи №5 від 16.03.2015 не може бути достатнім доказом місця походження вилученого ґрунту, оскільки у зимовий період дороги покривають спеціальною сумішшю для танення снігу, внаслідок чого неможливо ідентифікувати надані зразки.

Зазначає, що під час досудового розслідування порушено вимоги ст. 290 КПК України, оскільки здійснено часткове відкриття матеріалів кримінального провадження, а саме надано лише письмові докази. Також, розсекречені за ініціативою місцевого суду ухвали слідчих суддів Апеляційного суду Харківської області, щодо стали підставою для проведення НСРД, а саме аудіо- та відео- контролю в середині публічного доступного місця, надано для ознайомлення стороні захисту лише під час судового розгляду.

Просять взяти до уваги, що із заявлених стороною захисту 101 клопотань, відхилено - 83.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 до апеляційного суду не з`явились. При цьому у матеріалах провадження мається інформація про те, що обвинувачені 29.12.2019 перетнули лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України. У відповідності до положень ч.8 ст. 135 КПК України обвинувачені належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на офіційному сайті Судової влади України.

Крім того, апеляційним судом неодноразово направлялись обвинуваченим повістки за останнім відомим місцем проживання.

Також колегія суддів враховує, що саме за апеляційними скаргами захисників обвинувачених проводиться апеляційний розгляд. Провадження перебуває на стадії апеляційного розгляду з 06.02.2020, в тому числі з 10.06.2022 у Полтавському апеляційному суді.

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому захисники обвинувачених присутні у судовому засіданні.

Отже, апеляційний суд добросовісно вживав заходи щодо інформування обвинувачених про час і місце апеляційного розгляду та вважає, що обвинувачені належним чином повідомлені про судове засідання.

Оскільки відсутні апеляційні скарги, у яких ставилося б питання про погіршення становища обвинувачених, з огляду на положення ч.4 ст.401 КПК України колегія суддів приходить до висновку про можливість апеляційного розгляду у відсутність ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційних скарг по суті, питання щодо дозволу на затримання обвинувачених не вирішується.

Заслухавши доповідача, захисників в підтримку поданих стороною захисту апеляційних скарг, представника потерпілих та прокурора, які просять вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

В судовому засіданні у суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 свою вину у вчиненні інкримінованих ним злочинів не визнали.

ОСОБА_12 , скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, відмовився давати показання.

Обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_14 вказали, що вони не причетні до вчинення терористичного акту, який відбувся 22.02.2015 року у м. Харкові. Показання під час досудового розслідування були надані обвинуваченими внаслідок застосування щодо них працівниками СБУ незаконних методів досудового слідства.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 своєї вини, їх вина підтверджується належними та допустимими доказами, що були досліджені місцевим судом та отримали належну оцінку.

Факт терористичного акту за викладених у вироку обставин ніким із учасників провадження не оспорюється.

Вчинення цього злочину саме обвинуваченими підтверджується такими доказами.

Свідок ОСОБА_45 розповів, що він працював у кіоску, що розташований в переході станції метро «Пролетарська». За чотири дні до теракту ОСОБА_17 придбав у нього мобільний телефон «Самсунг 1200», стартовий пакет оператора «МТС» та поповнення рахунку до нього. Також в цей час біля кіоску він бачив ОСОБА_14 Підтвердив, що за його участі проведено впізнання осіб за фотознімками, в ході якого він впізнав ОСОБА_17 та ОСОБА_14 Номер ІМЕІ купленого мобільного телефону, а також абонентський номер купленого стартового пакету він записав у зошит та ці дані його брат, ОСОБА_46 , надав працівникам правоохоронному органу.

Свідок ОСОБА_46 розповів, що станом на лютий 2015 року він працював реалізатором у тому ж кіоску в переході на станції метро «Пролетарська. 21 лютого 2015 року після обіду ОСОБА_17 купив у нього найдешевший мобільний телефон «Нокіа» вартістю приблизно 200 грн., який вже був раніше у використанні, та придбав стартовий пакет. При покупці було складено закупівельний акт. Підтвердив, що впізнав ОСОБА_17 за фотознімками під час проведення цієї слідчої дії.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2015 року свідки ОСОБА_45 та ОСОБА_46 впізнали ОСОБА_17 як особу, яка 19 та 21 лютого 2015 року придбала у пункті продажу мобільних телефонів та аксесуарів, що розташований в переході станції «Пролетарська» КП «Харківський метрополітен», сім-картку НОМЕР_12 , разом з мобільним телефоном Самсунг НОМЕР_13 , який був обвинуваченим використаний при виготовленні дистанційної системи керування вибуховим пристроєм на основі МОН-100, а також мобільний телефон Нокіа 1110 та сім-картку з номером НОМЕР_6 , які в подальшому були використані ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 для здійснення дзвінка на мобільний термінал, встановлений в систему дистанційного керування міни МОН-100. Також ОСОБА_45 впізнав ОСОБА_14 , як особу, яка була поруч із ОСОБА_17 під час придбання останнім 19 лютого 2015 мобільного телефону, стартового пакету та поповнення рахунку.

Свідок ОСОБА_47 розповів, що 22 лютого 2015 року був присутній на проспекті Маршала Жукова в м. Харкові біля «Палацу спорту» на мирній акції. Вказав, що після вибуху пройшов у двір, розташований поряд з місцем події. Обійшовши кіоск, який розташований між двома будинками та стоїть паралельно проспекту Маршала Жукова, свідок уперся в автомобіль «Опель Омега» синього кольору, в якому сиділо двоє чоловіків. Він обійшов автомобіль, підійшов до людей, що сиділи на лавочках, а коли переконався, що з цими людьми все гаразд, вирішив повернутись назад до місця події. Все це зайняло не більше 1,5 хвилини, але дорогою назад помітив, що згаданого вище автомобіля вже не було. Стверджує, що запам`ятав автомобіль та в подальшому під час слідчої дії його впізнав за характерними дисками, на яких була нібито дрібна павутина, тонування скла та кольором автомобіля. Вказує, що звернув увагу саме на цей автомобіль, оскільки він підозріло швидко покинув місце зупинки.

Під час пред`явлення речей для впізнання за фотознімками ОСОБА_47 впізнав автомобіль Опель Омега синього кольору, що належить ОСОБА_14 , який свідок бачив у дворі будинку АДРЕСА_6 22.02.2015 року одразу після терористичного акту.

На відеозаписах камер відеоспостереження зі станцій Харківського метрополітену містяться відеозображення ОСОБА_12 , який о 12.49 год. 22.02.2015 року зайшов до станції метрополітену «ім. О.С. Масельського» та о 13.03 год. 22.02.2015 року вийшов зі станції метрополітену «ім. Маршала Жукова».

На відеозаписі з камер спостереження магазину «ДИГМА» містяться файли з відеозаписом автомобілю Опель Омега, що під`їхав 22.02.2015 року о 13 год. 24 хв.44 сек. до магазину «Дигма», з автомобіля вийшов ОСОБА_17 .

Відповідно до висновку ґрунтознавчої експертизи № 5 від 16.03.2015 року, нашарування ґрунту, вилучені з саперної лопатки ОСОБА_17 в ході огляду від 02.03.2015, нашарування із килимків а/м «FordSiera» д.н.з. НОМЕР_4 , виявлені та вилучені 03.03.2015 під час обшуку автомобіля, яким постійно користувався ОСОБА_17 , та зразки ґрунту, відібрані під час огляду місця події від 03.03.2015 справа від місця вибуху і через заасфальтований в`їзд до гаражного кооперативу «За рулем», мають спільну родову належність.

Згідно з інформацією, отриманою в порядку тимчасового доступу у ПрАТ «МТС Україна», ПрАТ «Київстар», ТОВ «Астеліт», з № НОМЕР_14 (мобільний термінал марки «Samsung GT-E1200I», ІМЕІ: НОМЕР_15 , належить ОСОБА_17 ) здійснювались з`єднання тільки на № НОМЕР_16 ( ОСОБА_14 ) та № НОМЕР_17 ( ОСОБА_12 ), з № НОМЕР_16 (мобільний термінал марки «Samsung GT-E1200I», ІМЕІ НОМЕР_18 , належить ОСОБА_14 ) здійснювались з`єднання тільки на № НОМЕР_14 ( ОСОБА_17 ) та № НОМЕР_17 ( ОСОБА_12 ). Крім того, ОСОБА_14 з №№ НОМЕР_19 та НОМЕР_20 (мобільний термінал «CAT B25 DualSim Black», ІМЕІ_1: НОМЕР_21 , ІМЕІ_2: НОМЕР_22 ) здійснював з`єднання на номери, які використовував ОСОБА_17 ( НОМЕР_1 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 та НОМЕР_25 ) та ОСОБА_12 ( НОМЕР_26 , НОМЕР_27 ).

Протоколом огляду мобільного телефону Самсунг GT-E1232B Duos IMEI НОМЕР_28 , вилученого у ОСОБА_12 , встановлено, що у цьому телефоні містяться номери телефонів ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , які він приховав під іменами ОСОБА_25 ( НОМЕР_29 , НОМЕР_30 ) та ОСОБА_26.

Відповідно до протоколу огляду від 21.03.2015 року у мобільному телефоні ОСОБА_14 «Самсунг» Е1200І № НОМЕР_31 , з номером сім картки НОМЕР_2 , яким він користувався для спілкування виключно в так названій «закритій групі» з ОСОБА_48 та ОСОБА_17 , містяться контакти лише двох вказаних осіб, при цьому з метою конспірації ці контакти записані як « ОСОБА_49 » НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_17 , та «МЕЛКИЙ» НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_12 .

Протоколом огляду мобільного телефону «Самсунг» Е1200І № НОМЕР_32 , з номером сім картки НОМЕР_1 також підтверджується і факт спілкування ОСОБА_17 у «закритій групі» з ОСОБА_48 та ОСОБА_14 .

Крім того, в телефонах ОСОБА_14 та ОСОБА_17 міститься смс-листування цих осіб між собою та з ОСОБА_12 , яке при аналізі спільно з інформацією про з`єднання абонентів мобільного зв`язку, отриманою від оператора ПрАТ «МТС Україна» свідчить про участь ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 у закладенні та у подальшій перевірці місця закладення по проспекту Маршала Жукова вибухового пристрою на основі МОН-100 в нічний час 22.02.2015 року, з 02 год. по 03 год 40 хв., а також про домовленість про збори та саме збори цієї групи вдома у ОСОБА_17 22.02.2015 року в період з 10 год. 30 хв., перед останнім етапом виконання їх злочинного плану - виїзду до проспекту Маршала Жукова для приведення у дію закладеного ними вибухового пристрою.

Крім того, оглянутий телефон «Самсунг» Е1200І, ІМЕІ НОМЕР_15 , який був вилучений під час обшуку у ОСОБА_17 і який перебував у його користуванні, містить переписку ОСОБА_17 в період готування до вчинення злочину з 19.02.2015 по 22.02.2015 із телефонними номерами із закритої групи спілкування, якими користувались ОСОБА_14 НОМЕР_2 та ОСОБА_12 НОМЕР_3 .

Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України в Харківській області №16 та № 17 від 20.03.2015 року, на змивах з зовнішньої та внутрішньої поверхонь телефону, сім-карти та акумулятора телефонів марки «Samsung», IMEI НОМЕР_18 з номером мобільного оператора НОМЕР_33 , що був вилучений 26.02.2016 року під час проведення особистого обшуку ОСОБА_14 , та телефонів «Samsung», IMEI - НОМЕР_15 і «Samsung», IMEI - НОМЕР_34 , вилучених у ОСОБА_17 , виявлені клітини з ядрами, що за своїми генетичними ознаками співпадають з генетичними ознаками зразка слини відповідно ОСОБА_14 та ОСОБА_17 .

В ході проведення обшуків 26.02.2015 за місцем проживання ОСОБА_17 - АДРЕСА_10 , ОСОБА_12 - АДРЕСА_12 , ОСОБА_14 - АДРЕСА_11 , виявлено та вилучено предмети та речовини, які відповідно до висновків комплексної судової вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 49 від 05.03.2015, комплексної судової вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 81/2015 від 19.03.2015 року, балістичної експертизи № 111 від 28.02.2015 року є вибуховими пристроями, вибуховими речовинами та боєприпасами.

Також під час обшуку у ОСОБА_17 вилучено комп`ютер, в ході огляду якого 21.03.2015 року виявлено електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_5 , за допомогою якої ОСОБА_17 листувався із співробітниками спецслужб РФ щодо підготовки та вчинення терористичного акту 22.02.2015 року.

Експерт ОСОБА_50 у суді першої інстанції розповів, що у цьому кримінальному провадженні він проводив експертизу, висновки якої він підтверджує в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_17 у його присутності продемонстрував свою обізнаність у складі вибухового пристрою, особисто намалював його схему. Вказав, що ОСОБА_17 навіть намалював вимикач, про наявність якого експерт не знав, оскільки його не виявили на місці події. Також, в намальованій схемі характерна наявність мобільного телефону, фрагменти якого були знайдені на місці події. Складену ОСОБА_17 схему експерт визначив як спроможну та таку, що цілком узгоджувалась з його висновками щодо вибухового пристрою, частини якого виявлено на місці події.

Факт вибуху на місці події радіокерованого по телефону саморобного вибухового пристрою на основі протипіхотної осколкової міни направленого ураження МОН-ІОО підтверджується висновком судової комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 37/2015 від 23.03.2015 року.

Крім того, під час проведення слідчих експериментів 27.02.2015 за участі ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 в присутності захисників обвинувачені розповіли про обставини готування та вчинення терористичного акту 22.02.2015 року, які узгоджуються із встановленими місцевим судом обставинами.

Також в ході досудового розслідування було проведено негласну слідчу (розшукову) дію - аудіо-, відео контроль всередині публічно доступного місця у відношенні ОСОБА_17 та ОСОБА_14 (протокол № 70/5-5967т від 26.03.2015, DVD-R №2925/ГВ ЗНД та протокол № 70/5-5966т від 26.03.2015, DVD-R №2922/ГВ ЗНД), в ході якої зафіксовано, як ОСОБА_17 та ОСОБА_14 розповідали особам, які утримувались разом із ними в камерах СІЗО, про свою причетність до скоєння терористичного акту 22.02.2015.

Вказані негласні слідчі дії проведені на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 27.02.2015 року про надання дозволу на проведення НСРД аудіо-, відео контролю місця - аудіо, відео запису в середині публічно доступних місць - приміщення ІТТ ОСУ ГУ МВС України в Харківській області та СІЗО м. Харкова у відношенні ОСОБА_17 , ОСОБА_14 .

Згідно з висновком фоноскопічної експертизи №8-3В3 від 21.02.2017 року, на наданих на дослідження фонограмах ознаки монтажу, вибіркового накладення записів, зміни голосу відсутні. Надані на дослідження фонограми, що містяться на аудіо файлах на диску для лазерних систем зчитування №2925/ГВ ЗНД та №2922/ГВ ЗНД за результатами НСРД, придатні для ідентифікації особи, що говорить за голосом та за текстом відповідно до протоколів. На наданих на дослідження аудіо записах, які записані на носій інформації №2925/ГВ ЗНД, міститься голос ОСОБА_17 . На наданому на дослідження аудіозаписі, який записаний на носій інформації №2922/ГВ ЗНД, міститься голос ОСОБА_14 .

Досліджені і перевірені місцевим судом докази, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 у вчиненому, узгоджуються між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

Показання потерпілих та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту показання свідка ОСОБА_44 не суперечать показанням ОСОБА_36 , ОСОБА_35 та ОСОБА_40 у частині перебування на місці події автомобіля «Opel Omega», оскільки ці свідки не заперечують факту наявності такого автомобіля, а лише говорять про те, що не помітили його.

При цьому колегія суддів враховує психічний стан людей, поряд з якими щойно вибухнув боєприпас, внаслідок чого вони отримали тілесні ушкодження, та які вочевидь були налякані, тікаючи подалі від місця події. Тому та обставина, що свідки ОСОБА_51 , ОСОБА_52 та ОСОБА_40 не помітили автомобіль, який поїхав майже одразу після того, як вони зайшли до двору, жодним чином не виключає факту перебування такого автомобіля у дворі будинку. В той же час свідок ОСОБА_47 наполягає, що бачив такий автомобіль, наводить деталі щодо місця його перебування та характерних ознак, які могли бути відомі лише особі, яка особисто бачила та сприймала події, які описує, та в подальшому впізнав цей автомобіль. Отримання свідком ушкодження здоров`я під час вибуху, а також той факт, що він не був визнаний у цьому провадженні потерпілим, всупереч доводам захисників, не ставить під сумнів показання свідка.

Відсутність офіційного працевлаштування свідків ОСОБА_53 , ОСОБА_42 у кіоску з продажу мобільних телефонів, розташованого в переході станції метро «Імені О.С. Масельського», не є підставою, що викликає сумнів у їх показаннях. Вказані свідки попереджені про кримінальну відповідальність та приведені судом до присяги, дали показання, які узгоджуються між собою та з іншими доказами, впізнали обвинувачених, підстав для обмови свідками обвинувачених судом не встановлено.

Крім того, відповідно до інформації, що міститься у листі ГУ ДФС у Харківській області, на який посилається сторона захисту, ФОП ОСОБА_54 на податковому обліку не перебуває. Однак, з огляду на відсутність податкового номеру особи, пошук здійснений лише за прізвищем і може бути некоректним.

Доводи захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про недопустимість як доказу протоколів впізнання свідками Черниковими обвинувачених за фотознімками суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 25.09.2023 у справі № 208/2160/18, відповідно до якої положення ч. 6 ст. 228 КПК у разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками. Тому підстав для визнання цих доказів недопустимими немає.

Доводи сторони захисту про недопустимість доказів, отриманих під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, з огляду на невідкриття стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України ухвал, що стали підставою для їх проведення, є безпідставними з огляду на таке.

Ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 27.02.2015, які стали підставою для проведення НСРД, на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України, з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення, оскільки розсекречені 25.11.2016. Ці документи відкриті стороні захисту, приєднані до матеріалів провадження, були досліджені місцевим судом у відкритому судовому засіданні в присутності учасників кримінального провадження. Суд забезпечив стороні захисту достатній час та реальну можливість для доведення перед судом своєї позиції щодо належності та допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД в комплексі із процесуальною підставою для проведення НСРД з метою реалізації принципу змагальності

Відповідно до правового висновку, що міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №640/6847/15-к процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання.

З огляду на викладене істотних порушень при відкритті цих доказів допущено не було, а тому підстав для визнання їх недопустимими колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про недопустимість речових доказів та аудіо-, відеозаписів, які не були відкриті стороні захисту під час виконання положень ст.290 КПК України, то і вони є безпідставними.

Вказані докази є невід`ємною частиною відповідних протоколів слідчих дій, які були відкриті стороні захисту. Про необхідність дослідження цих доказів сторона захисту під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не заявляла. В ході судового розгляду докази були досліджені, стороні захисту було надано можливість з ними ознайомитись. Тому порушень ст. 290 КПК України не допущено і підстав для визнання недопустимими вказаних доказів немає.

Обвинуваченим та їх захисникам надано достатньо часу для ознайомлення із матеріалами провадження і порушень їх прав і в цьому випадку не було.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_11 щодо порушення права обвинувачених на захист, у зв?язку із незабезпеченням їм перекладача, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Крім того, ч. 3 ст. 29 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з тим, обвинувачені народились в Україні, є громадянами України. Зокрема, ОСОБА_12 , про порушення прав якого вказує захисник, народився, навчався та виріс у м. Харкові, атестований з української мови та української літератури.

Тому колегія суддів у даному випадку не вбачає порушення права обвинувачених на захист.

Щодо апеляційних доводів захисника ОСОБА_11 стосовно незаконного затримання ОСОБА_12 в порядку ст. 208 КПК України, оскільки його не було виявлено на місці вчинення злочину, то вони є необґрунтованими, оскільки обвинувачені затримані в порядку ст. 208 КПК України після проведення у кожного із них за місцем проживання обшуку та виявлення боєприпасів та вибухових речовин. Тобто осіб застали безпосередньо під час вчинення злочину, а отже були передбачені п.1 ч.1 ст.208 КПК України підстави для їх затримання.

Всупереч доводам захисника ОСОБА_11 , об`єктивних даних, що свідчили б про втручання у запис інформації від оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС України», що міститься на компакт-диску, та внесення виправлень у її зміст, немає. Тому підстави для визнання недопустимим доказом документів, отриманого в порядку тимчасового доступу до речей і документів у ПрАТ «МТС України», відсутні.

Доводи сторони захисту про застосування щодо обвинувачених під час їх затримання та проведення досудового розслідування недозволених методів досудового розслідування досліджувались місцевим судом. Жодних даних, що свідчили б про застосування психічного чи фізичного насильства до обвинувачених, не встановлено.

Твердження ОСОБА_17 та ОСОБА_14 про спричинення їм численних тілесних ушкоджень, їх кількість, механізм та локалізацію не узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких у ОСОБА_17 виявлено синці та лівому плечі та правому стегні, а у ОСОБА_14 - синці на лівому і правому стегні. Будь-яких даних про те, що ці тілесні ушкодження обвинувачені отримали у зв`язку з проведенням щодо них досудового розслідування, не встановлено.

При цьому під час затримання обвинувачених були присутні поняті, одразу після затримання запрошені захисники, будь-яких скарг обвинувачені не виказували. Під час слідчих експериментів, відповідно до висновків судово-психологічних експертиз № 1632/222 від 20.02.2017, № 1794/224 від 22.02.2017, № 1793/223 від 21.02.2017, у комунікативній поведінці ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення ними події вчинення терористичного акту та відсутні ознаки здійснення на них психологічного тиску з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії.

За заявами ОСОБА_14 та ОСОБА_17 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000899 від 22.10.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 374 КК України. Таких фактів під час досудового розслідування не встановлено, в результаті чого кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях співробітників Управління СБ України в Харківській області та прокуратури Харківської області складу кримінальних правопорушень.

Обшук у обвинувачених проведено у відповідності до положень ч.3 ст. 233 КПК України, в присутності понятих, з дотриманням положень ст.236 КПК України. В подальшому слідчий суддя перевірив, чи були підстави для проникнення до житла без ухвали слідчого судді, та надав дозвіл на проведення обшуку. Оскільки були достатні підстави вважати, що особи ймовірно причетні до терористичного акту та можуть зберігати за місцем проживання вибухові речовини чи бойові припаси, негайне проникнення до житла з метою врятування життя людей та майна є обґрунтованим. Тому доводи сторони захисту про незаконність цієї слідчої є надуманими.

Безпідставними є і твердження захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про істотне порушення слідчим суддею вимог КПК під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку з огляду на відсутність журналу судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями є не будь-які, а лише ті, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відсутність журналу судового засідання не є таким порушенням та не тягне за собою незаконність проведення обшуку.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_11 про безпідставну зміну обвинувачення прокурором під час судового розгляду, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки статтею 338 КПК України передбачено право прокурора змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Ґрунтознавча експертиза проведена уповноваженою особою, висновок експерта відповідає положенням ст. 101 та ст.102 КПК України, предметом дослідження експерта були докази, отримані законним шляхом, і, всупереч доводам захисників, будь-які підстави ставити такий висновок під сумнів відсутні.

Крім того, згідно із частиною четвертою статті 174 КПК суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Ця норма кореспондується з пунктом 12 частини першої статті 368 КПК, за якою, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Враховуючи, що обвинуваченим призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке є їх особистою власністю, місцевий суд правильно дійшов висновку про те, що клопотання ОСОБА_14 про зняття арешту з належної йому земельної ділянки та автомобіля не підлягає задоволенню і підстав для скасування цього арешту колегія суддів не вбачає.

Щодо апеляційних вимог захисника ОСОБА_13 про перегляд у апеляційному порядку ухвал Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.04.2015, 19.06.2015, 05.08.2015, 02.10.2015, 26.11.2015, 18.01.2016, 03.03.2016, 25.04.2016, 09.06.2016, 26.07.2016 19.09.2016, 16.11.2016, 28.12.2016, 22.02.2017, 14.04.2017, 29.05.2017, 17.07.2017, 13.09.2017, 01.11.2017, 27.12.2017, 21.02.2018, 12.04.2018, 23.05.2018, 11.07.2018, 05.09.2018, 21.10.2018, 12.12.2018, 06.02.2019, 03.04.2019, 29.05.2019 про застосування відносно ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то вказані ухвали постановлені законним складом суду, з дотриманням положень 173, 183, 193, 194, 199, 331 КПК України і підстави для визнання їх незаконними відсутні.

Неточність щодо ваги пластиду, вилученого у ОСОБА_17 , зазначена у протоколі обшуку, не свідчить про фальсифікацію доказів, не спростовує факту зберігання ОСОБА_17 вибухової речовини та не впливає на кваліфікацію його дій.

Спрацювання вибухового пристрою є очевидним фактом, механізм приведення його в дію підтверджений висновком судової комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 37/2015 від 23.03.2015 року. Тому доводи захисників про те, що суд повинен був перевірити, чи міг цей пристрій спрацювати з огляду на тривалість перебування у заметі та температуру повітря є вочевидь неприйнятними.

Досудове розслідування та судовий розгляд проведено повно, всебічно та об`єктивно, досліджено усі докази, що були здобуті як стороною захисту, так і стороною обвинувачення, які мали значення для цього кримінального провадження. Судом у передбачений законом спосіб вирішено усі клопотання учасників.

Тому доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду є необґрунтованими.

Відсутність певних доказів, зокрема, мобільного телефону, з якого приведено в дію вибуховий пристрій, та відеозаписів, що підтверджували б маршрут обвинувачених до місця події, не спростовує факту перебування обвинувачених на місці злочину та вчинення ними терористичного акту.

Дослідженими місцевим судом доказами повністю, поза розумним сумнівом, доведено вину ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 та ч.3 ст.258 КК України, а ОСОБА_14 та ОСОБА_12 - у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 та ч.5 ст.27, ч.3 ст.258 КК України, а тому доводи сторони захисту про непричетність обвинувачених до вчинення інкримінованих їм злочинів, перебування в момент підготовки до їх вчинення та безпосереднього вчинення у іншому місці, неможливості за певний час подолати певну відстань, є безпідставними.

Оскільки докази на яких ґрунтується обвинувачення були отримані у визначеному КПК порядку, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження у місцевому суді та оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, клопотання сторони захисту щодо їх повторного дослідження, не підлягають задоволенню.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; обставини вчинення кримінальних правопорушень; ступінь участі кожного із обвинувачених у їх вчиненні та наслідки, які настали; особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який не одружений, не судимий, із середньою технічною освітою, проходив службу в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100», за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; особу ОСОБА_14 , який не судимий, не працює, із середньою спеціальною освітою, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; особу ОСОБА_17 , який раніше не судимий, із середньою освітою, одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом?якшують чи обтяжують покарання.

Таким чином, призначене обвинуваченим покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є законним, пропорційним, справедливим та відповідає його меті.

Істотних порушень процесуального закону, що тягнули б за собою скасування вироку з одночасним закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України чи призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, місцевим судом допущено не було, а тому апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника - адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисників - адвокатів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4