Справа № 991/2023/24
Провадження 1-кс/991/2049/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Генерального прокурора ОСОБА_7 про продовження строку дії обов`язків, покладених на

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, у кримінальному провадженні № 0001415 від 25.08.2023,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшло вказане клопотання, у якому Генеральний прокурор ОСОБА_7 просив суд продовжити на два місяці строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: прибувати до детектива, прокурора або суду за кожним викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду з Хмельницької області та м. Києва і Київської області з можливістю пересування між ними; повідомляти детектива, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з приводу обставин викладених у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання обґрунтоване тим, що Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415 від 25.08.2023 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді від 28.11.2023 до підозрюваного ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 15000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 40 260 000,00грн та у разі внесення застави покладено на підозрюваного ряд процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці, з дня внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

28.11.2023 ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави. За наведеного, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з одночасним покладенням обов`язків, зазначених в ухвалі слідчого судді від 28.11.2023. У подальшому ухвалою слідчого судді від 17.01.2024 продовжено строк дії обов`язків підозрюваному ОСОБА_4 на 2 місяці, тобто до 18.03.2024.

Водночас, Генеральний прокурор зазначає про необхідність продовження строку дії відповідних обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , так як встановлені у ході досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання Генерального прокурора та просила задовольнити із викладених у ньому підстав.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, з огляду на відсутність ризиків, про які зазначає прокурор у клопотанні. У разі якщо суд дійде висновку про необхідність продовження строку дії обов`язків, просили скасувати обов`язок не відлучатися без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду з Хмельницької області та м. Києва і Київської області та замінити його на обов`язок - не покидати територію України без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду. Поряд з цим просили скасувати обов`язок утримуватися від спілкування з іншим підозрюваним та зі свідком ОСОБА_11 , з огляду на те, що останній є водієм ОСОБА_4 вже понад 10 років. Вважали, що застосований запобіжний захід у вигляді застави є достатнім для виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію своїх захисників. Зауважив, що повноцінно співпрацює з детективами та прокурорами, самостійно ініціює зустрічі, повністю виконує всі покладені на нього процесуальні обов`язки, не має потреби та наміру переховуватися від слідства та суду, навпаки бажає якнайшвидше довести свою невинуватість. Додав, що для виконання своїх професійних обов`язків, перебуваючи у складі різних комісій, асоціацій, груп народних депутатів України, не може виїжджати до інших областей України у відрядження, з метою проведення зустрічей із міжнародними партнерами стосовно надання допомоги Україні, з огляду на покладений на нього обов`язок не відлучатися без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду з Хмельницької області та м. Києва і Київської області. Просив замінити його на обов`язок: не покидати територію України без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду. Окрім того просив скасувати обов`язок утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_11 , який працює його водієм, тож вказаний обов`язок дуже заважає у повсякденному житті.

Заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , з доданими до нього документами, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.ч.5,7 ст.194 КПК України обов`язки покладаються на підозрюваного у випадку, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, ризиків кримінального провадження та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто, вирішуючи питання про продовження строку дії обов`язків, слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів.

Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до змісту ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Тобто, при вирішенні питання про продовження строку обов`язків, покладених на підозрюваного, слідчий суддя, керуючись загальними приписам, які регулюють застосування запобіжного заходу, з урахуванням додаткових відомостей, має дослідити наступне: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу чи покладених обов`язків; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; 4) обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415 від 25.08.2023 за підозрою, зокрема ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

ОСОБА_4 органом досудового розслідування підозрюється у пропозиції службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, надати їм неправомірну вигоду та наданні такої вигоди за вчинення службовими особами і інтересах того, хто пропонує таку вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їм службового становища, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

21.11.2023 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України.

Слід враховувати, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому суд лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Слідчий суддя вбачає, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою, оскільки наведені стороною обвинувачення докази з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_4 з кримінальними правопорушеннями на даному етапі досудового розслідування.

Отже повідомлена ОСОБА_4 підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового розслідування та досліджених доказах, тож слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми.

28.11.2023 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 15 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 40 260 000? грн (сорок мільйонів двісті шістдесят тисяч гривень), за умови внесення застави покладено на підозрюваного, зазначені в ухвалі обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

28.11.2023 ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з одночасним покладенням обов`язків, зазначених в ухвалі слідчого судді від 28.11.2023.

У подальшому ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17.01.2024 ОСОБА_4 продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на 2 місяці, тобто до 18.03.2024.

14.03.2024 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду змінено запобіжний захід, застосований до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, зменшено розмір застави, встановлений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28.11.2023 на 5 438 000,00 гривень. Таким чином остаточно встановлено розмір застави 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 34 822 000,00 (тридцять чотири мільйони вісімсот двадцять дві тисячі) гривень.

Так як строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 - закінчується, вказане стало підставою для звернення сторони обвинувачення до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії таких обов`язків.

Водночас, прокурор зазначає, що на виконання доручення від 11.01.2024 у вищевказаному кримінальному провадженні детективами Національного бюро виконуються вимоги ст.290 КПК України щодо надання доступу до матеріалів досудового розслідування, наразі триває ознайомлення сторони захисту із зібраними під час досудового розслідування доказами.

Вказане підтвердила і сторона захисту в ході судового розгляду, зазначивши, що захист здійснює ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що у кримінальному провадженні для неухильного виконання вимог ст.2 КПК України, необхідно виконати приписи ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Виконання зазначених дій необхідне для забезпечення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, слідчим суддею встановлено необхідність проведення ряду процесуальних дій, у зв`язку з чим досудове розслідування неможливо закінчити до спливу строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, як стверджує прокурор, з часу застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, тим самим виправдовуючи застосування до підозрюваного запобіжного заходу та покладення на нього відповідних обов`язків.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя, перевіряючи наявність ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовує прокурор, приходить до наступних висновків.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Слідчий суддя враховує те, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 69, 75 КК України, норми про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та звільнення від відбування покарання з випробуванням не можуть бути застосовані у випадку засудження за корупційний злочин.

При цьому сторона обвинувачення посилається на наявність у ОСОБА_4 паспортів громадянина України для виїзду за кордон, у період з 24.02.2022 до 21.07.2023, 16 разів виїжджав за кордон з терміном перебування за межами держави від 1 до 7 днів. Майновий стан підозрюваного дозволяє останньому виїхати за межі України та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Поряд з цим заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що для народних депутатів України наразі запроваджений спеціальний режим виїзду за кордон за обов`язкового погодження Головою Верховної Ради України. До того ж всі наявні паспорти громадянина України, які надають право виїзду за кордон ОСОБА_4 здав до відповідних органів, на виконання ухвали слідчого судді від 28.11.2023.

Слідчий суддя враховує також належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Поряд з цим варто враховувати, що вчинення тяжкого кримінального правопорушення, що полягає у пропозиції службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, надати їм неправомірну вигоду та наданні такої вигоди, безумовно має значний суспільний резонанс. ЄСПЛ у рішенні у справі «Летельє проти Франції», визначив, що «тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу». При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду є мінімальним, проте ймовірним, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. А беручи до уваги, що злочин є корупційними, отже у разі засудження, до ОСОБА_4 не буде застосовано звільнення від покарання та не буде застосовано більш м`якого покарання, ніж передбачене законом. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Стосовно ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, прокурор зазначив, що у кримінальному провадженні призначені судові комп`ютерно-технічні експертизи мобільних терміналів, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , виконання яких наразі ще триває та від їх результатів може залежати необхідність проведення додаткових процесуальних дій після ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України. Тож, на переконання сторони обвинуваченого, підозрюваний ОСОБА_4 , ознайомившись з усіма доказами сторони обвинувачення може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин даного кримінального провадження, та які на даний час органом досудового розслідування не встановлені та не виявлені, навіть за умови завершення, однак не закінчення досудового розслідування.

Слідчий суддя враховує, що процес збирання доказів не обмежений виключено часом досудового розслідування. Можливість одержувати та надавати суду докази передбачена кримінальним процесуальним законом і під час судового розгляду за умови додержання встановленого законом порядку (ч. 11 ст. 290 КПК України). Також Верховний Суд у своїй практиці допускав в окремих випадках використання як доказів документів, не відкритих в порядку ст. 290 КПК України під час досудового розслідування. У всякому разі, оцінка допустимості таких доказів належить до повноважень суду та виходить за межі компетенції слідчого судді під час розгляду питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу. Крім того, кримінальний процесуальний закон чітко окреслює часові проміжки, під час яких можливе проведення слідчих дій. Початок цього періоду, за певними виключеннями, пов`язується з моментом внесення відомостей до ЄРДР (ч. 3 ст. 214 КПК України), а кінцевим моментом є закінчення строків досудового розслідування (ч. 8 ст. 223 КПК України). Тож доводи прокурора про те, що відкриття матеріалів в порядку ст. 290 КПК України не виключає можливості знищення чи спотворення речей і документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є переконливими.

На думку слідчого судді, продовжує існувати і ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, який ґрунтується на зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, спричинених притягненням його до кримінальної відповідальності. Не виключено, що ОСОБА_4 , як кінцевий бенефіціарний власник АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» може впливати на працівників цього товариства, яким можуть бути відомі обставини вчинення інкримінованого йому злочину. Варте уваги і те, що за версією слідства, неправомірна вигода передавалась через ОСОБА_11 , якого ОСОБА_4 у спілкуванні з ОСОБА_10 називав водієм та своєю довіреною особою.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слідчий суддя враховує визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На підставі наведеного слідчий суддя вважає, що зазначені вище обставини дають підстави для висновку щодо наявності ризику ймовірного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні з боку підозрюваного ОСОБА_4 .

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ст.177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, на обґрунтування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором у клопотанні зазначено про те, що підозрюваний ОСОБА_4 може використати свої владні повноваження з метою ініціювання змін нормативно-правових актів, які визначають порядок діяльності Національного антикорупційного бюро України, задля уникнення кримінальної відповідальності або пом`якшення призначеного покарання. До того ж підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи системну значимість функцій Національного антикорупційного бюро України, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та Вищого антикорупційного суду, може використати прийоми маніпулювання громадянською думкою за допомогою засобів масової інформації, соціальних мереж у системі Інтернет, розповсюдження чуток у професійних колах, за місцем фактичного проживання, з метою викривлення уявлення та думки оточуючих про фактичні обставини кримінального провадження, використовуючи у тому числі службове становище.

Проте такі доводи сторони обвинувачення вже були оцінені слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя в ухвалі від 28.11.2023 наголосив, що такі твердження сторони обвинувачення є надуманими та нічим не підтвердженими, з огляду на те, що хоча ОСОБА_4 , як ним повідомлено в ході судового розгляду, є автором більше ста законопроектів, проте процедура прийняття відповідних змін до нормативно-правових актів, в тому числі тих, що стосуються порядку діяльності Національного антикорупційного бюро України, є довготривалою, складається з ряду етапів та не залежить від бажання одного депутата. Тож можливість прийняття таких змін зусиллями одного народного депутата, що матиме наслідком уникнення його від кримінальної відповідальності, є малоймовірною. До того ж, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи сторони обвинувачення щодо того, що ОСОБА_4 може використати прийоми маніпулювання громадянською думкою за допомогою засобів масової інформації, соціальних мереж, розповсюдження чуток у професійних колах, з метою викривлення уявлення та думки оточуючих про фактичні обставини кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду, окрім того стороною обвинувачення не зазначено яким чином викривлення уявлення та думка оточуючих щодо фактичних обставин кримінального провадження може впливати на кримінальне провадження та відповідно перешкоджати йому. Тож не встановлено взаємозв`язку із можливістю поширення чуток та перешкоджанням кримінальному провадженню, що здійснюється детективами Національного антикорупційного бюро України. Таким чином слідчий суддя визнав вказаний ризик необґрунтованим.

У зазначеній ухвалі були також оцінені і доводи сторони обвинувачення на підтвердження наявності ризику вчинити інше правопорушення, аналогічні тим, що зазначені прокурором в клопотанні, що розглядається. Обґрунтовуючи ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, сторона обвинувачення зазначила, що підозрювані запропонували та надали неправомірну вигоду службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, за збільшення обсягу фінансування за договорами від 18.02.2021 №28/21ЕПД між Службою автомобільних доріг у Хмельницький області та ПрАТ «Хмельницьке ШБУ №56», ; від 15.12.2022 №26 між Службою автомобільних доріг у Рівненській області та АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ»; від 27.12.2022 №1-ЮАД/22 між Службою автомобільних доріг у Херсонській області та АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ». При цьому розмір неправомірної вигоди визначено ними на рівні від 3 до 5 відсотків від суми грошових коштів, які будуть виділені за рахунок коштів Державного бюджету України. Виконання зазначених договорів наразі триває, тому вірогідно джерелом походження коштів, які планувалось надати в якості неправомірної вигоди є кошти, які надходять в якості оплати за виконання робіт у згаданих договорах. Таким чином, наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 як кінцевий бенефіціарний власник АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» може бути причетним до заволодіння грошовими коштами, сплаченими цьому товариству. Службами автомобільних доріг. Слідчим суддю в ухвалі від 28.11.2023 зауважено, що такі доводи сторони обвинувачення нічим не підтверджені, стороною обвинувачення не надано доказів заволодіння коштами ОСОБА_4 за договорами від 18.02.2021 №28/21ЕПД, від 15.12.2022 №26 та від 27.12.2022 №1-ЮАД/22. Відсутні докази і здійснення кримінального провадження за вказаними фактами.

Інших доводів на підтвердження наявності вищевказаних ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не наведено, тож такі твердження не можуть бути взяті до уваги слідчим суддею.

З огляду на доведення прокурором наявності обґрунтованої підозри та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, неможливість закінчити досудове розслідування до спливу строку дії обов`язків, встановленого ухвалою від 17.01.2024, слідчий суддя, з урахуванням характеру та обставин справи, особи підозрюваного, дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 . Їх продовження має найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, а такі обов`язки на цій стадії кримінального провадження є необхідними і достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Отже, вказане втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеною необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_4 строком на два місяці обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до детектива, прокурора або суду за кожним викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження; не покидати територію України без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти детектива, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з приводу обставин викладених у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

У той же час, враховуючи прохання сторони захисту щодо надання можливості підозрюваному переміщуватися в межах України, з огляду на необхідність приймати участь у відрядженнях разом з міжнародними партнерами, зумовлену виконанням безпосередніх обов`язків народного депутата України, слідчий суддя приходить до висновку про можливість покладення на підозрюваного обов`язку, передбаченого п.2 ч.5 ст.194 КПК України саме у такій редакції: не покидати територію України без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду.

Поряд з цим, оскільки у даному кримінальному провадженні виконуються вимоги ст.290 КПК України та сторонам кримінального провадження надано доступ до матеріалів досудового розслідування, на переконання слідчого судді, обов`язок, передбачений п.4 ч.5 ст.194 КПК України слід викласти саме у такій редакції: утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з приводу обставин викладених у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

Стосовно заперечень сторони захисту щодо продовження покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування із свідком ОСОБА_11 , слідчий суддя зауважує, що покладення такого обов`язку зобов`язує підозрюваного не спілкуватися з вказаним свідком саме стосовно обставин, що викладені у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні. Отже покладення такого обов`язку не заважає повсякденному виконанню професійних обов`язків ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_4 .

За таких обставин слідчий суддя вбачає підстави для часткового задоволення клопотання прокурора.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 176-178, 182, 194, 309, 372, 376 КПК України слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Продовжити на два місяці строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до детектива, прокурора або суду за кожним викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження;

- не покидати територію України без дозволу детектива, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти детектива, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з приводу обставин викладених у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом на підозрюваного ОСОБА_4 до 14.05.2024 включно.

Контроль за виконанням покладених на підозрюваного обов`язків покласти на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001415 від 25.08.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1