Справа 754/8993/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1256/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 407, ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та у нез`явленні вчасно на військову службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), 23 серпня 2016 року самовільно залишив розташування підрозділу механізованого батальйону ( АДРЕСА_2 ) військової частини НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 1126-VII від 17.03.2014, починаючи від 17 березня 2014 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» № 194-VIIІ від 12.02.2015, статтю 407 КК України було доповнено частиною 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті. Вказаний закон 04.03.2015 опублікований в журналі «Голос України» та набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 05.03.2015.

Таким чином солдат ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в умовах особливого періоду.

Так, згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 52 від 28.02.2016 ОСОБА_8 , який 26.02.2016 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, зараховано на котлове забезпечення з 28 лютого 2016 року, призначено на посаду курсанта підготовки військовослужбовців військової служби за контрактом та зараховано на навчання до 8 навчальної механізованої роти на спеціальні курси по підготовці військовослужбовців військової служби за контрактом. Відповідно до вказаного наказу ОСОБА_8 було присвоєно військове звання «матрос».

Далі, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 62 від 13.03.2016, у зв`язку із закінченням спеціальних курсів по підготовці військовослужбовців військової служби за контрактом, ОСОБА_8 з 13.03.2016 вважається таким, що справи та посаду здав, виключений зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення, після чого направлений для подальшого проходження військової служби до нового місця служби - військової частини польова пошта НОМЕР_3 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 78 від 16.03.2016, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_8 , який прибув з військової частини - польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, з 16 березня 2016 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, а також призначено на посаду механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_4 частини польова пошта НОМЕР_3 . З цього ж дня ОСОБА_8 вважався таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Будучи військовослужбовцем військової служби, солдат ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, солдат ОСОБА_8 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), 23.08.2016 самовільно залишив розташування підрозділу механізованого батальйону ( АДРЕСА_2 ) військової частини НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

У зв`язку з цим, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 249 від 23.08.2016 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_8 , навідник-оператор розвідувального взводу 3 механізованого батальйону з 23 серпня 2016 року вважався таким, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, а також знятий з усіх видів забезпечення.

Пізніше, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 152 РС від 08.07.2020 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини військову службу ОСОБА_8 у вказаній військовій частині з 08.07.2020 призупинено.

Окрім того, ОСОБА_8 у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), о 20 год. 00 хв. 04.12.2022 не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до моменту його затримання 15.05.2023 у порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений до 20.08.2023.

Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 170 від 27.08.2022 солдат ОСОБА_8 , мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважався таким, що з 28.08.2022 справи і посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, поставлений на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

04.12.2022 командиром стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 старшим сержантом ОСОБА_9 солдату ОСОБА_8 було надано звільнення від виконання своїх службових обов`язків, з вимогою повернутися до місця служби не пізніше 20 год. 00 хв. цього ж дня.

Однак, солдат ОСОБА_8 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників) о 20 год. 00 хв. 04.12.2022 не з`явився вчасно на вйськову службу до військової частини НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до моменту його затримання 15.05.2023 у порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, звільнивши ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Вказує, що судом першої інстанції при винесенні вироку не враховано, що ОСОБА_8 за період до дня його затримання перебував за місцем своєї реєстрації, не намагався переховуватись або залишити країну. Отже, враховуючи обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, сприяння у розкритті злочину, розуміння неприйнятності вчинених дій, те, що він на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується за останнім місцем військової служби, не переховувався під час самовільного залишення військової служби, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, є всі підстави стверджувати, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та у нез`явленні вчасно на військову службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення в умовах особливого та в подальшому воєнного стану, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації та місцем служби характеризується посередньо, за місцем тримання під вартою характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття у вчиненому, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій інкримінованих йому статей, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки досліджені судом в сукупності обставини свідчать про неможливість його виправлення без реального відбуття покарання.

При цьому, зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини не знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень. Крім того, вони були належним чином враховані районним судом.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покарання та свідчили б про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі не наведено та за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя