Справа № 275/328/23
В И Р О К

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засіданні ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером № 0000031 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, освіта середня-професійна, не працюючого, не одруженого, який депутатом чи особою з інвалідністю не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-21.11.2012 Брусилівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-02.03.2017 Брусилівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-15.06.2020 Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу-1275 грн.;

-06.04.2021 Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №64/2022 на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який затверджено 24.02.2022 Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", на підставі Указу Президента України 16.11.2022 р. №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 р. строком на 90 діб.

Всупереч введеному правовому режиму воєнного стану, ОСОБА_4 , будучи особою раніше неодноразово засудженою за злочини проти власності на шлях виправлення не став, а навпаки, перебуваючи під час іспитового строку відбування покарання вчинив нові умисні злочини проти власності за наступних обставин.

16.11.2022 року у вечірній час ОСОБА_4 прийшов до будинку свого знайомого ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов до будинку через незачинені двері. Перебуваючи в середині будинку ОСОБА_4 виявив, що власник спить, поряд з ним він побачив на тумбочці мобільний телефон. В цей час за вказаних обставин у ОСОБА_4 виник злочинний протиправний умисел направлений на крадіжку чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно умисно, повторно, в умовах воєнного стану викрав мобільний телефон торгівельної марки Samsung Galaxy, модель A 22 4/64 GB вартістю 5800 гривень.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5800 гривень. Викрадене майно ОСОБА_4 залишив собі для подальшого використання.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, розпоряджаючись викраденим мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 , 16.11.2022, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи мобільний термінал, зайшов у додаток «Приват 24» потерпілого ОСОБА_6 , який згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, з прямим умислом, направленим на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі підробки та витоку інформації та бажаючи їх настання, порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, несанкціоновано, тобто без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу програмно-технічного комплексу, що виразилось у вводі персонального ідентифікаційного номеру платіжної картки за номером рахунку № НОМЕР_1 , що належить потерпілому та використовуючи ПІН-код який зберігався на акаунті мобільного телефону, отримав доступ до електронної автоматизованої системи банкомату, в результаті чого втрутився у роботу вказаної електронної системи без дозволу потерпілого ОСОБА_6 . В цей час ОСОБА_4 побачив на рахунку потерпілого ОСОБА_6 № НОМЕР_1 наявність грошових коштів у сумі 1451,51 грн. Після чого у ОСОБА_4 виник злочинний протиправний умисел на крадіжку вище вказаних грошей.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , таємно умисно, повторно, в умовах воєнного стану перевів грошові кошти в сумі 1439,20 грн. із банківського рахунку потерпілого ОСОБА_6 № НОМЕР_1 на власний рахунок НОМЕР_2 банку «Восток» якими розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1439 гривень 20 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України а також своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 16.11.2022 у невстановлений час перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на повторне втручання до банківського рахунку потерпілого ОСОБА_6 № НОМЕР_1 та крадіжку чужого майна, шляхом взяття кредитних коштів на ім`я потерпілого ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , умисно, повторно, видавши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку ОСОБА_6 з використанням його платіжної (банківської) картки № НОМЕР_1 , виданої AT КБ «ПриватБанк», без згоди та відому останнього, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме, мобільного телефону торгівельної марки Samsung Galaxy модель A 22 4/64 GB, що належить потерпілому, на який був встановлений додаток віддаленого доступу до автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24» та SIM-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , зареєстрував особистий кабінет та заповнив заявку-анкету на отримання кредиту від імені потерпілого ОСОБА_6 на сайті https://smartiway.ua/- ТОВ "СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН" (, м. Київ, пров. Охтирський, 7) та, отримав незаконний доступ до управління послугами по вказаній вище картці, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, таким чином отримавши кредит від вище вказаного товариства на суму 200 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії 17.11.2022 у невстановлений слідством час перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , умисно, повторно, видавши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку ОСОБА_6 з використанням його платіжної (банківської) картки № НОМЕР_1 , виданої AT КБ «ПриватБанк», без згоди та відому останнього, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме, мобільного телефону торгівельної марки SamsungGalaxy модель A 22 4/64 GB, що належить потерпілому, на який був встановлений додаток віддаленого доступу до автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24» та SIM-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , зареєстрував особистий кабінет та заповнив заявку-анкету на отримання кредиту від імені потерпілого ОСОБА_6 на сайті www.moneyveo/com.ua - ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (, м. Київ, Печерський район, вул. Лейпцизька, будинок 15, літера Б) та, отримав незаконний доступ до управління послугами по вказаній вище картці, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, таким чином отримавши кредит від вище вказаного товариства на суму 500 гривень.

Не припиняючи свої злочинні дії, 18.11.2022 у невстановлений слідством час перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , умисно, повторно, видавши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку ОСОБА_6 з використанням його платіжної (банківської) картки № НОМЕР_1 , виданої AT КБ «ПриватБанк», без згоди та відому останнього, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме, мобільного телефону торгівельної марки SamsungGalaxy модель A 22 4/64 GB, що належить потерпілому, на який був встановлений додаток віддаленого доступу до автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24» та SIM-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , зареєстрував особистий кабінет та заповнив заявку-анкету на отримання кредиту від імені потерпілого ОСОБА_6 на сайті www.moneyveo/com.ua - ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (, м. Київ, Печерський район, вул. Лейпцизька, будинок 15, літера Б) та, отримав незаконний доступ до управління послугами по вказаній вище картці, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, таким чином отримавши кредит від вище вказаного товариства на банківську кратку потерпілого на суму 1000 гривень.

Крім цього, 18.11.2022 у невстановлений слідством час перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на крадіжку чужого майна, шляхом взяття кредитних коштів на ім`я потерпілого ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , умисно, повторно, видавши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку ОСОБА_6 з використанням новоствореної ОСОБА_4 платіжної (банківської) картки № НОМЕР_4 , виданої AT КБ «ПриватБанк», без згоди та відому останнього, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме, мобільного телефону торгівельної марки SamsungGalaxy модель A 22 4/64 GB, що належить потерпілому, на який був встановлений додаток віддаленого доступу до автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24» та SIM-картки оператора мобільного зв`язку ТОВ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , зареєстрував особистий кабінет та заповнив заявку-анкету на отримання кредиту від імені потерпілого ОСОБА_6 на сайті https://smartiway.ua/- ТОВ "СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН" (, м. Київ, пров. Охтирський, 7) та, отримав незаконний доступ до управління послугами по вказаній вище картці, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, таким чином отримавши кредит від вище вказаного товариства на суму 200 гривень.

Крім цього, 22.11.2022 у невстановлений слідством час перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на крадіжку чужого майна, шляхом взяття кредитних коштів на ім`я потерпілого ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , умисно, повторно, видавши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку ОСОБА_6 з використанням новоствореної ОСОБА_4 платіжної (банківської) картки № НОМЕР_4 , виданої AT КБ «ПриватБанк», без згоди та відому останнього, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме, мобільного телефону торгівельної марки SamsungGalaxy модель A 22 4/64 GB, що належить потерпілому, на який був встановлений додаток віддаленого доступу до автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24» та SIM-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , зареєстрував особистий кабінет та заповнив заявку-анкету на отримання кредиту від імені потерпілого ОСОБА_6 на сайті https://smartiway.ua/- ТОВ "СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН" (, м. Київ, пров. Охтирський, 7) та, отримав незаконний доступ до управління послугами по вказаній вище картці, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, таким чином отримавши кредит від вище вказаного товариства на суму 300 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, вчиненому повторно, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному заперечив. Вказав суду, що 16.11.2022 вони разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після роботи на кладовищі розпивали на вулиці спиртні напої. ОСОБА_4 догнав потерпілого, коли всі розійшлися. Тоді ж потерпілий дав ОСОБА_4 свій мобільний телефон, бо на той час потерпілий був винен ОСОБА_4 близько 10 000 гривень, при цьому потерпілий дозволив користуватися своїм телефоном та банківським додатком для того, аби грати в онлайн-казино та віддати борг. Вказав, що без згоди потерпілого він би не зайшов до додатку «Приват 24», бо не знав пароля. Про наявність боргу не казав раніше слідчому чи прокурору, бо боявся, що його візьмуть під варту. З цих же причин оговорював себе на слідчому експерименті в будинку потерпілого, так як там жодного разу не бував, не орієнтувався і телефон там не крав. В ломбард в Києві здав телефон на ім`я свідка, так як у того не було боргу в ломбарді, здавав телефон на умовах можливого повернення за 3700 грн, бо свідок ОСОБА_9 хотів його собі. Потерпілий дав добро продати телефон як погашення боргу і не хотів, щоб про це знала дочка, своєю сім картою не цікавився. Визнав, що шляхом доступу до додатку «Приват 24» та під іменем потерпілого взяв кошти, що були на картці та кілька кредитів, але вказав, що робив це за згоди потерпілого для погашення боргу останнього. Потерпілий був п`яний в день передачі телефону, тому нічого не пам`ятав. Вказав, що з ОСОБА_9 після подій і до реєстрації провадження побився, тому свідок його оговорював. Цивільний позов не визнав повністю. В судових дебатах вказав на нелогічності обвинувачення у вчиненні ним правопорушень підчас іспитового строку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначав про недопустимість доказів протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , висновку експерта. Вказав, що все обвинувачення грунтується на припущеннях, тоді як факт боргових зобов`язань потерпілого перед ОСОБА_4 в період інкримінованих злочинів не спростований. Доступ до додатку обвинувачений без потерпілого не отримав би, що підтвердив працівник банку в суді. Просив ухвалити виправдувальний вирок.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вину ОСОБА_4 вважав доведеною, версію про боргові правовідносини між обвинуваченим та потерпілим вважав вигаданою лінією захисту. Просив призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, задовольнити цивільний позов та вирішити питання речових доказів і судових витрат, запобіжний захід - не обирати.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , пояснив, що 16.11.2022 він та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_8 після роботи розпивали алкоголь на вулиці, після чого він пішов до хати та заснув, двері не зачиняв. Зранку не знайшов свій телефон ОСОБА_10 , його з дому зазвичай не виносив, мав інший, цей використовував для спілкування з донькою та користування додатками. До того дня в нього вдома бували ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , вони ж знали за сенсорний телефон та де він зберігається. На наступний день після крадіжки потерпілий зібрав усіх, з ким напередодні вживав алкоголь та питав за телефон, ніхто не знав де він дівся. Про зникнення грошей з зарплатної картки та оформлення кредитів дізнався від колекторів, ці кредити він не повертав. Десь через місяць після крадіжки телефону приїхала донька та вияснила в банку що і як оформлялось з кредитів та куди переводились кошти. Ніяких боргів перед ОСОБА_4 він не мав, бачився з ним рідко. На телефоні паролю не мав, в « ІНФОРМАЦІЯ_2 » заходив рідко, там був пароль, його встановлювала дочка, перевіряв на ньому зарплату. ОСОБА_4 до того теж був у будинку потерпілого, коли не пам`ятає. Після зникнення телефону двічі ходив у поліцію, вони нічого не робили, а коли пізніше приїхала донька, то поїхали в відділ в Коростишів і завели справу, тоді ж і повідомили, що телефон в ломбард здав ОСОБА_9 . Телефон був поза зоною, коли телефонував на нього тоді. Ніякими онлайн-кредитами не займався. Просить ОСОБА_4 суворо не карати, в цивільний позов включив компенсацію переживань через неможливість спілкуватися з донькою, телефон не повернутий. Цивільний позов підтримав у повному обсязі. В ході повторно допиту потерпілий вказав, що з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не говорив з приводу оговорювання ОСОБА_4 , в ході слідчого експерименту в будинку був присутній, ОСОБА_4 сам показував де брав телефон. Пін код від «Приват 24» могли бачити ці знайомі, коли потерпілий купував алкоголь та перевіряв чи прийшла зарплата, пам`ятає, як в будинку потерпілого був ОСОБА_4 разом з іншими особами, коли вживали алкоголь. Ніяких боргів перед ОСОБА_4 не мав, в ході розгляду справи ОСОБА_4 вже просив його змінити покази.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 давно. В листопаді 2022 року зателефонував ОСОБА_4 , запропонував поїхати в Київ на автомобілі свідка, з ними поїхав і ОСОБА_11 . ОСОБА_4 казав, що хоче здати телефон в ломбард, модель «Самсунг», сенсорний. ОСОБА_4 попросив здати телефон ОСОБА_9 , бо в ОСОБА_4 там була заборгованість, тому свідок здав телефон, отримав гроші в сумі 3700 грн, ОСОБА_4 розрахувався ними за поїздку, інші кошти забрав. За телефон ОСОБА_4 казав, що це телефон ОСОБА_6 , яким чином він мав телефон не розказував, казав, що «намутив» його. Про подію крадіжки свідок не знає нічого, квитанцію з ломбарду зберіг, щоб не було проблем. З ОСОБА_4 були конфлікти вже після поїздки в Київ, але неприязних відносин не мають.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що пам`ятає, як вони з потерпілим, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вживали алкоголь після роботи, після чого розійшлися по домам. На наступний день ОСОБА_6 питав у всіх, чи не бачили його телефон і чи його не взяв хтось з них, на що всі відповіли, що не брали його. Телефон був Самсунг. ОСОБА_4 не казав, чи брав телефон. В ОСОБА_6 вдома бував, але рідко. Вказав, що покази на досудовому розслідування давав будучи п`яним та не читав їх. В ході розслідування спілкувався з потерпілим та ОСОБА_4 щодо крадіжки, той розпитував, що хотіла поліція, коли приїздила до свідка. В подальшому в ході повторного допиту свідок вказував, що не бачив ОСОБА_4 в будинку потерпілого, з потерпілим спілкувався в подальшому, той казав, що хтось набрав кредитів на його телефон, де сам телефон не знав. За борги потерпілого перед ОСОБА_4 не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказав, що пам`ятає, як він з потерпілим, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вживали алкоголь біля кладовища після роботи. На наступний день потерпілий зібрав їх та питав, чи брав хтось телефон, на що всі вказали, що не брали. У будинку потерпілого бував, ОСОБА_4 там не бачив. В день вжиття алкоголю всі були дуже п`яні, ОСОБА_4 не казав, що брав телефон. В подальшому в ході повторного допиту свідок вказував, що не пам`ятає, щоб ОСОБА_4 був вдома в потерпілого. За борги потерпілого перед ОСОБА_4 не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що одного разу їздив з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в Київ, сидів на задньому сидінні, розмов щодо якогось телефону не було, він висадився на м. «Житомирська», а інші поїхали далі, причини поїздки він не знає.

Допитана слідча ОСОБА_13 вказала, що нею здійснювалось досудове розслідування щодо вчинених ОСОБА_4 правопорушень, в ході якого вона роз`яснювала йому можливість обрання більш суворо запобіжного заходу. Всі покази та експеримент проводились з підозрюваним добровільно, фіксувалися належним чином. Щодо наявності боргів потерпілого перед ОСОБА_4 останній не повідомляв, в будинку потерпілого ОСОБА_4 орієнтувався самостійно.

Допитаний за клопотанням захисника в якості спеціаліста ОСОБА_14 повідомив, що є керівником відділення Приватбанку, вказав, що на скільки йому відомо, зайти в додаток «Приват 24» можна знаючи пароль або шляхом встановлення нового паролю, для чого потрібне користування номером телефону, вказаним банку при отриманні картки та пін-кодом картки, автозаповнення паролю нема в мобільному додатку.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомив про перебування ОСОБА_4 на обліку як особи, яка відбуває іспитовий строк, жодних відомостей про крадіжку телефону чи коштів не знає.

Крім показань потерпілої, свідків в судовому засіданні безпосередньо досліджені письмові докази, що долучені до справи за клопотанням прокурора:

- витяги з ЄРДР від 20.01.2023, 30.01.2023, відповідно яких здійснювалося досудове розслідування щодо вчинення правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ч. 2 ст. 361 КК України з приводу крадіжок мобільного телефону в ОСОБА_6 та коштів з його банківської картки а також несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи без згоди власника.

- заяву ОСОБА_6 від 12.01.2023 про викрадення його мобільного телефону в ніч з 16 на 17 листопада 2022 року,

- протокол огляду місця події від 20.01.2023, відповідно якого оглянуто домоволодіння ОСОБА_6 , з якого було викрадено його мобільний телефон.

- виписки з банківського рахунку, належного ОСОБА_6 з якого вбачається, зокрема, переводи та зарахування коштів по рахунку в період часу з 16 по 23.11.2022, а саме виплати займів з онлайн ресурсів, неодноразові поповнення мобільного телефону № НОМЕР_5 , переказ коштів в сумі 1439, 20 грн з карткового рахунку.

- висновок експерта від 25.01.2023 № СЕ-19/106-23/864-ТВ, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону SAMSUNG GALAXY A-22 4/64 Gb станом на листопад 2022 року становила 5800 грн.

- заяву ОСОБА_4 та протокол огляду мобільного телефону Самсунг А 01 від 23.01.2023, згідно з яким в телефоні останнього була СІМ-картка за № НОМЕР_6 та було вчинено вхід на сайт «Парі Матч»

- протокол огляду предмету від 23.01.2023, в ході якого оглянуто квитанцію з ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яку надав добровільно ОСОБА_9 , № НОМЕР_7 , договір від 22.11.2022 № 817-22027127, де вказано заставодавцем ОСОБА_9 , строк 14 днів, предмет мобільний телефон SAMSUNG GALAXY A-22 4/64 Gb, сума кредиту 3700 грн.

- протокол огляду мобільного телефону від 25.01.2023, в ході якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_4 «Самсунг А 01», з якого ОСОБА_4 здійснив вхід в мобільний додаток банку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та сформував виписку по рахунку в електронній формі.

- виписку з рахунку в банку «Восток», надану власником - ОСОБА_4 , відповідно якої, зокрема, 16.11.2022 було надходження на рахунок в сумі 1420 грн, в подальшому відбувалися нарахування та списання коштів в різних сумах.

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.01.2023, в ході якого на підставі ухвали слідчого судді від 27.01.2023 було отримано інформацію щодо банківських рахунків в АТ «Приватбанк» за період з 16.11.2022 по 06.12.2022, рахунки №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_4 , картка # НОМЕР_8 та НОМЕР_9 .

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2023, в ході якого свідок ОСОБА_7 вказав де саме відбувалося розпивання алкогольних напоїв 16.11.2022 з участю ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_16 , в яких напрямках розходились вказані особи в подальшому.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2023, в ході якого свідок ОСОБА_9 вказав за яких умов йому затефонував ОСОБА_4 та запропонував поїхати в Київ, яким чином вони розмістились в авто та як їхали до Києва, як здавав в ломбард телефон на своє ім`я, та як саме і в якій сумі ОСОБА_4 розрахувався за поїздку.

- квитанцію від 27.01.2023, згідно якою ТОВ «Таліон Плюс» погашено заборгованість в розмірі 2998 грн, платник номер абонента НОМЕР_5 ,

- довідкою ТОВ «ФінФорс» від 26.01.2023, згідно якою кредит ОСОБА_6 від 18.11.2022 був погашений; довідкою ТОВ «ФінФорс» від 26.01.2023, згідно якою кредит ОСОБА_6 від 22.11.2022 був погашений,

- квитанцією від 26.01.2023, відповідно якої платник ОСОБА_6 погасив кредит перед «ТОВ «ФінФорс»,

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2023, в ході якого підозрюваний ОСОБА_4 в будинку потерпілого ОСОБА_6 вказав, де 16.11.2022 знаходився мобільний телефон потерпілого та де ОСОБА_4 його забрав і яким чином проникав та покинув приміщення. Також в ході експерименту показав, як за місцем свого проживання після отримання телефону зайшов під акаунтом потерпілого в додаток «Приват 24», перевів кошти в сумі 1420 грн на картку та на мобільний телефон, потім використовував гроші на власні потреби. Також оформив кредити від потерпілого шляхом входу в додаток «Приват24», через БанкID на мікрофінансових організаціях взяв кредити, загалом 5 кредитів, при цьому надавав дані потерпіло (прізвище, дата народження та паспорта), дані брав з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на телефоні. Також відкрив другу карточку через «Приват24» на ім`я потерпілого, показав довідки про закриття кредитів.

- протокол тимчасового доступу від 21.03.2023, відповідно якого на підставі ухвали слідчого судді від 28.02.2023 отримано доступ до відомостей оператора ПрАТ «Водафон» щодо абонентських з`єднань мобільного терміналу за imei НОМЕР_10 , imei 2- НОМЕР_11 , якими користувач ОСОБА_4 , та рух коштів за ними. Згідно інформації, з 18.11.2022 за даними терміналами було користування за номером НОМЕР_12 та НОМЕР_3 , в с. Хомутець, с. Кочерів, Брусилів, відправлялись текстові повідомлення на контакт Бістрозайм, Готівочка, ОСОБА_17 , Приватбанк, Зекредіт, Кліккредіт, Касаюа, Містеркеш, Мілоан, Тенго тощо; а 22.11.2022 абонентський номер обслуговувався по м. Київ.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з урахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

Як засвідчує судова практика Верховного Суду, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, грунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі, непрямих доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Мотиви відхилення доводів захисника про недопустимість доказів.

Положення ст. 87 КПК можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини. Суд має обґрунтувати чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб обумовити недопустимість доказу. У справі № 334/5670/18 від 05.08.2020, Верховний Суд вказав, що щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.

Щодо доводів про недопустимість слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 в зв`язку з наявністю копії відеозапису вказаної слідчої дії, а не оригіналу відеозапису, доданого до протоколу. Суд не вважає вказану обставину підставами для висновку про недопустимість доказу, так як відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 19.08.2021 у справі № 756/8124/19, матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ є речовим доказом; головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той самий електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях, а усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Оскільки суду не наводилось аргументів щодо змісту відеозапису та його невідповідності проведеній слідчій дії, суд не вбачає підстав для недопустимості вказаного доказу лише в зв`язку з долученням іншої копії електронного документа додатка до протоколу.

Щодо доводів захисника про неналежність та недопустимість як доказу висновку експерта від 25.01.2023 № СЕ-19/106-23/864-ТВ в зв`язку з недослідженням самого телефону, то суд також відхиляє ці доводи, адже предметом злочину в цій частині обвинувачення є телефон конкретної моделі та відомими параметрами - SAMSUNG GALAXY A-22 4/64 Gb, експерту надавалась інформація про індивідуальні ознаки предмету дослідження та його комплектацію, а крім того, на момент дослідження сам телефон не був у розпорядженні учасників провадження чи слідчого. За наведеного, висновок експерта щодо ринкової вартості даної конкретної моделі телефону в певний проміжок часу є належним та допустимим доказом вартості предмета злочину. Крім того, ані в ході досудового розслідування, ані вході судового розгляду сторона захисту не заявляла клопотань про проведення повторної експертизи та не надавала свої докази на спростування визначеної експертом вартості телефону потерпілого.

Щодо доводів захисника про недопустимість як доказу слідчого експерименту з ОСОБА_9 в зв`язку з тим, що в його ході фактично не було проведено замірів, відтворень, а лише продубльовано покази особи, то суд вважає дані доводи захисника безпідставними. Так, експеримент проведений біля транспортного засобу, згідно змісту протоколу, свідок показував як саме розміщувались особи в ньому при поїздці та спілкуванні, де сидів підозрюваний та інший свідок, показував напрямок руху, тобто учасник не лише дублював свої покази, відтворював події з метою перевірки й уточнення відомостей. Тому суд вважає, що слідча дія проведена згідно з вимогами ст. 240 КПК, а складений за результатами її проведення протокол відповідає приписам статей 104, 105 КПК.

Щодо доводів захисника про недопустимість як доказу слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_4 від 30.01.2023 в зв`язку з тим, що останній себе оговорював та в зв`язку з перериванням відео і нероз`ясненням на відеозаписі прав підозрюваному, то суд вказані доводи теж вважає необгрунтованими. Так, саме по собі роз`яснення ОСОБА_4 з боку слідчої щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можна вважати тиском, оскільки, як повідомила слідча, вказане зводилось до роз`яснень норм КПК в зв`язку з підозрою на вчинення ОСОБА_4 злочинів під час іспитового строку, і вказане не могло бути достатньою причиною для ОСОБА_4 оговорювати себе. Щодо переривання відеозапису, то вказане пояснюється проведенням слідчої дії в двох місцях - в будинку потерпілого та біля будинку обвинуваченого, зміст відеозапису відповідає змісту протоколу, зауважень щодо останнього від учасників при підписанні не надходило, тому в суду нема підстав погодитись із захисником про недопустимість вказаного доказу через неповноту проведеного відеозапису. Щодо нероз`яснення прав під відеозапис, то суд враховує, що у відповідній графі протоколу є підпис підозрюваного щодо роз`яснення йому його прав на цій слідчій дії. Тому відсутність такого на відеозаписі не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на допустимість отриманих доказів.

Щодо версії подій, зазначеної обвинуваченим в ході судового розгляду, то суд вважає її такою, що спростована сукупністю досліджених доказів та такою, що направлена на ухилення від відповідальності за скоєні в ході іспитового строку кримінальні правопорушення.

Так, ані потерпілий, ані свідки, з якими ОСОБА_4 тривалий час знайомі, не вказували суду про наявність будь яких боргових зобов`язань потерпілого перед ОСОБА_4 в період часу, що передував вчиненню злочинів, не вказував цього ОСОБА_4 і в ході інших слідчих дій під час досудового розслідування. Тобто інформація про добровільну передачу потерпілим телефона ОСОБА_4 в день розпивання напоїв як відшкодування боргу для подальшого отримання кредитів під ім`ям потерпілого й розпорядження його телефоном вперше надана ОСОБА_4 лише після дослідження письмових доказів та показів свідків вже в ході судового розгляду. В свою чергу, вказані покази про добровільну передачу телефону потерпілим спростовані як показами останнього, в яких ОСОБА_6 послідовно заперечив такі факти, так і показами свідків, які вказували, що потерпілий після зникнення телефону не знав де дівся його телефон та вважав його викраденим, про борги не вказував ні він, ні ОСОБА_4 . За наведеного, суд вважає спростованими покази ОСОБА_4 про добровільну передачу йому потерпілим телефону та про згоду потерпілого на отримання кредитних коштів, розпорядження зарплатою та телефоном.

Що стосується тверджень обвинуваченого в частині несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем шляхом доступу до банківського рахунку потерпілого та отримання кредитів і розпорядження коштами ОСОБА_6 , то у вказаній частині ОСОБА_4 фактично не заперечує факт такого втручання й користування акаунтом потерпілого в додатку «Приватбанк» для отримання й розпорядження коштами в розмірах, вказаних в обвинуваченні. Твердження, що потерпілий сам дав пароль до додатку також суперечить сукупності досліджених доказів. Так, потерпілий в суді вказував, що в телефоні не було паролю, а в додатку «Приват 24» був, однак в ході спільного розпиття алкогольних напоїв його знайомі, в т.ч. ОСОБА_4 , мали можливість побачити пароль коли потерпілий перевіряв наявність зарплати на рахунку 16.11.2022. Також в ході слідчого експерименту ОСОБА_4 добровільно й в повній мірі вказував, як за місцем свого проживання заходив в додаток потерпілого з паролем, який автоматично зберігався в телефоні. При цьому покази ОСОБА_14 щодо неможливості автоматичного заповнення поля з паролем в додатку суд сприймає критично, по-перше, в зв`язку з тим, що вказана особа не надала доказів того, що має спеціальні знання в сфері користування автоматизованими системами, а по-друге, такі твердження суперечать змісту слідчого експерименту з ОСОБА_4 ; крім того, ОСОБА_14 вказував на можливість зміни паролю до додатку за наявності умов (обізнаність з пін кодом, доступ до СІМ картки тощо), тобто технічну можливість доступу до пароля потерпілого з боку ОСОБА_4 . ОСОБА_14 також не спростував. Вказане спростовує покази ОСОБА_4 , що без добровільної передачі пароля потерпілим він би не мав можливості здійснити втручання в автоматизовану систему.

В свою чергу, роздруківки про рух коштів по рахункам, їх суми та час транзакцій, номер мобільного телефону, на який переводились кошти потерпілого, та який використовувався в телефоні обвинуваченого, дати перебування ОСОБА_18 в м. Київ згідно відомостей мобільного оператора, зафіксовані розміри кредитів на ім`я потерпілого та факт їх погашення обвинуваченим, покази свідків та потерпілого все це в сукупності поза розумним сумнівом підтверджує доведеність обвинувачення про умисне викрадення та подальше розпорядження ОСОБА_4 телефоном потерпілого, втручання його та користування автоматизованими системами під акаунтом та від імені потерпілого для отримання кредитів та розпорядження коштами потерпілого.

Доводи ОСОБА_4 про тривалий час, що минув між подією злочину та зверненням потерпілого не спростовують винуватість першого у вчиненні правопорушень, так як строк звернення потерпілого з заявою про вчинення кримінального правопорушення у даному випадку не має значення для оцінки подій. Відомості про добровільне погашення отриманих кредитів та розпорядження телефоном в ломбарді на умовах можливого повернення телефону також не спростовують висунутого й доведеного обвинувачення, оскільки розпорядження викраденим майном здійснювалося вже на власний розсуд ОСОБА_4 , а подальше погашення кредитів не спростовує факту вчинення правопорушень, але враховується судом при призначенні покарань. Доводи ОСОБА_4 про нелогічність вчинення злочинів в період іспитового строку та без їх явного приховування не є такими, що ставлять під сумнів висновок про доведеність обвинувачення.

Отже, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Відтак, суд вважає, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 1 і ч. 2 ст. 361 КК України як втручання та повторне втручання в роботу автоматизованих систем.

Судом також досліджено надані відомості, що характеризують особу ОСОБА_4 :

- довідку-характеристику від 20.01.21023, відповідно якої ОСОБА_4 за місцем проживання негативно не характеризується,

- довідку від 20.01.2023 про те, що ОСОБА_4 не перебуває на обліку в лікаря нарколога чи психіатра,

- вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.04.2021, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком два роки,

- квитанцію від 20.08.2020 про сплату штрафу як покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.06.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України,

- вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.11.2012, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 1 та ч.2 ст. 361 КК України, вчинені ОСОБА_4 відносяться до тяжких злочинів, проступку та нетяжких злочинів відповідно.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує межі, установлені у санкціях частин статей Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставини вчинення кількох кримінальних правопорушень; дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, за місцем проживання негативно не характеризується, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, не одружений, не має утриманців, раніше вчиняв умисні кримінальні правопорушення, вину в вчиненому та цивільний позов не визнав, погасив отримані кредити на ім`я потерпілого, а також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та думку потерпілого про несуворе покарання ОСОБА_4 .

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України є рецидив, оскільки їх вчинено при непогашеній судимості за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.04.2021. При цьому суд не визнає таким рецидив щодо злочинів , передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки на момент вчинення кримінальних правопорушень вже була погашена судимість ОСОБА_4 за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.06.2020 за ч.1 ст. 309 КК України, і в свою чергу, у даній справі ОСОБА_4 обгрунтовано інкримінується кваліфікуюча ознака повторності за епізодами по ч. 4 ст. 185 КК в зв`язку з вироком Коростишівського районного суду від 06.04.2021, що також виключає можливість визнання одночасно і рецидиву як обставиною, що обтяжує покарання в цій частині. Вказані висновки відповідають положенням п.19 ППВС України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки».

Суд також враховує досудову доповідь органу пробації від 25.04.2023, відповідно якого ризик повторного вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_4 є високим, а ризик небезпеки для суспільства середнім.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі терміном 5 років , в межах санкції ч.1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі строком 2 роки, та в межах санкції ч. 2 ст. 361 КК України в виді позбавлення волі строком 2 роки, та за ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На думку суду, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та відповідатиме цілям покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не вбачається.

Також, згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд враховує, що вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.04.2021 ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Вказане покарання ОСОБА_4 за попереднім вироком суду у виді позбавлення волі є невідбутими в повному обсязі покаранням.

Враховуючи вказане, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання невідбутого покарання за попереднім вироком до покарання ОСОБА_4 у виді 5 років позбавлення волі за цим вироком слід частково приєднати невідбуте покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відтак остаточне покарання ОСОБА_4 за правилами ст.ст. 71 КК України слід визначити в розмірі 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому у кримінальному провадженні станом на час ухвалення вироку не обрано, підстав для його обрання суд не вбачає.

Початок строку відбуття покарання слід встановити з дня початку фактичного виконання даного вироку та затримання засудженого.

Щодо цивільного позову про відшкодування матеріальної та морально шкоди, поданого потерпілим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Поданий цивільний позов, на думку суду, підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Частиною 1 ст. 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що заподіяла його.

За змістом ст. 23 ЦК України обставини, зазначені потерпілим у позові, щодо матеріальних витрат та душевних переживань, пережитими в зв`язку з вчиненими щодо нього злочинами є моральною шкодою, завданою неправомірними діями обвинуваченого щодо потерпілого, тобто з її вини, одноразове відшкодування якої передбачено ст. ст. 23, 1167, 1168, 1177 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року вказує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

По справі встановлено, що потерпілому злочинними діями обвинуваченого заподіяно моральні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, викраденням вартісного майна, неможливістю через такі дії користуватися телефоном та необхідністю спілкування з колекторами і звернення в правоохоронні органи.

Щодо розміру моральної шкоди суд прийшов до переконання, що заявлені потерпілим вимоги не є завищеними чи такими, що виходять за межі справедливих розмірів компенсації за завдану моральну шкоду, тому, визначаючи суму заподіяної моральної шкоди, суд бере до уваги вищенаведене, одночасно враховує обставини скоєння кримінальних правопорушень, характер моральних страждань, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначає розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Що стосується доводів позову про понесені витрати майнового характеру на проїзд в таксі, отримання інформації чи оплату послуг мобільного зв`язку, то суд вважає дані доводи необгрунтованими та такими, що, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не є доведеними жодними доказами (квитанціями, виписками, чеками тощо). За наведеного та оскільки обвинувачений цивільний позов не визнав в повному обсязі, суд вважає недоведеним розмір витрат майнового характеру потерпілого в заявленій сумі в 1460 грн, а тому в цій частині в задоволенні цивільного позову слід відмовити. Вимог про відшкодування інших видів матеріальної шкоди чи вартості викраденого телефону потерпілим не заявлено.

Заходи забезпечення у виді арешту, який ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 накладено на мобільний телефон Samsung модель A 01 imei НОМЕР_13 , imei 2 НОМЕР_14 , що належить ОСОБА_4 - слід скасувати.

На підставі ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 необхідно стягнути в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи від 25.01.2023 № СЕ-19/106-23/864-ТВ в розмірі 755, 12 грн.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 65-67, 71 КК України, ст.ст. 369, 370, 373-374, 381, 382,395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 , ч. 2 ст. 361 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі,

за ч. 2 ст. 361 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, ОСОБА_4 частково приєднати невідбуте ним покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.04.2021, призначивши йому за сукупністю вироків остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 755 (сімсот п`ятдесят) 12 гривень.

Арешт накладений на підставі ухвал слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 на мобільний телефон Samsung модель A 01 imei НОМЕР_13 , imei 2 НОМЕР_14 , що належить ОСОБА_4 - скасувати.

Речові докази: квитанцію з ломбарду «Скарбничка», ДВД- диск - залишити в матеріалах кримінального провадження, мобільний телефон Samsung модель A 01 imei НОМЕР_13 , imei 2 НОМЕР_14 повернути ОСОБА_19 як власнику.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1