Справа № 522/1975/24
Провадження № 1-кс/522/2175/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , заявника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0000020 від 17.04.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, у якому просить скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 11.04.2024, на майно, вилучене 22.03.2024 за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучене майно, а саме: Смартфон «Apple Iphone» сірого кольору, Зовнішній жорсткий диск WD s/n НОМЕР_1 ; Стартовий пакет Київстар з номером НОМЕР_2 ; Стартовий пакет Лайфселл з номером НОМЕР_3 ; Сім-картку Лайф № НОМЕР_4 ; Аркуш паперу у клітинку з рукописним написом: « НОМЕР_5 » та сім-карткою № НОМЕР_6 ; Флеш-накопичувач «Сибур» зеленого кольору; Флеш-накопичувач Sandisk cruzer blade червоного кольору; Флеш-накопичувач Goodram 8GB; Флеш-накопичувач SP 32GB; Флеш-накопичувач Verbatim, чорного кольору; Флеш-накопичувач Transcend з написом Академия продуктивных и эфективных технологий»; Флеш-накопичувач з карткою пам`яті micro SD 23GB; Ноутбук Sony s/n 00632 з адаптером; Смартфон Apple Iphone 12 Pro, повернути законному власнику ОСОБА_5 або його представнику - адвокату відповідно до ордеру або за дорученням.

Заявник та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали та обґрунтували тим, що 11.04.2024 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси, за результатами розгляду клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури у кримінальному провадженні № 0000020 від 17.01.2024 про арешт майна, вилученого 22.03.2024 в ході обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у якій проживає ОСОБА_5 , винесено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вилучене майно, а саме на: Смартфон «Apple Iphone» сірого кольору, Зовнішній жорсткий диск WD s/n НОМЕР_1 ; Стартовий пакет Київстар з номером НОМЕР_2 ; Стартовий пакет Лайфселл з номером НОМЕР_3 ; Сім-картку Лайф № НОМЕР_4 ; Аркуш паперу у клітинку з рукописним написом: « НОМЕР_5 » та сім-карткою № НОМЕР_6 ; Флеш-накопичувач «Сибур» зеленого кольору; Флеш-накопичувач Sandisk cruzer blade червоного кольору; Флеш-накопичувач Goodram 8GB; Флеш-накопичувач SP 32GB; Флеш-накопичувач Verbatim, чорного кольору; Флеш-накопичувач Transcend з написом Академия продуктивных и эфективных технологий»; Флеш-накопичувач з карткою пам`яті micro SD 23GB; Ноутбук Sony s/n 00632 з адаптером; Смартфон Apple Iphone 12 Pro.

Про час та дату розгляду клопотання власник майна ОСОБА_5 ні судом, ні слідчим, ні прокурором не сповіщався, не знав та участь при розгляді у судовому засіданні не приймав. Вилучене вищевказане майно є його законною власністю.

В клопотанні прокурора не вказано, які конкретно відомості, сліди містять вищенаведені накопичувані інформації, сім-картки, телефони та ноутбук, вилучені в ході обшуку, а також яким чином вказане майно може бути використано як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, до якого ОСОБА_5 не має будь-якого відношення. Відтак, прокурором не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Жодного документу прокурором не зазначено та не надано.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора повинно бути зазначено відповідне обґрунтування арешту майна, але жодного доводу в обґрунтування накладення арешту на вилучене майно прокурором не наведено, а наявні лише припущення та незрозумілі посилання на анонімну «замовну» статтю з інтернет ресурсу.

Відповідно до статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Все без винятку вилучене майно, а саме мобільні телефони, портативний комп`ютер, носії інформації та картки мобільних операторів не є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, не містять на собі будь-які сліди злочину та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ під час розслідування вказаного кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій, а здобутий ОСОБА_5 у законній спосіб та є його законною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вказане майно не визнано слідчим або прокурором - процесуальним керівником речовими доказами. Слідчий, нехтуючи вимогами КПК України, вилучене майно не оглянув та протокол огляду не склав.

Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 3 ст. 170 КПК встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А відповідно до рішенні у справі «Жушман проти України» зазначається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до Постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02.07.2018 №487/5688/16-к, одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (пункти 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України). У ст. 64-2 КПК України визначається зміст і процесуальний статус згаданої третьої особи. Водночас в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК України передбачено: треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна. За таких обставин власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, а саме ОСОБА_5 , є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже - належить до категорії «інші особи» щодо майна якого вирішується питання про арешт.

Відповідно до ст. 64-2 КПК України, ОСОБА_5 є третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт.

З часу реєстрації кримінального провадження по теперішній час ОСОБА_5 навіть не допитано як свідка або в іншому статусі у даному кримінальному провадженні та не повідомлено про підозру, що свідчить про відсутність у слідчого достатніх та допустимих належних доказів вчинення кримінального правопорушення.

Згідно абзацу другому ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор в судове засідання з`явився, заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, вважає арешт майна законним та обґрунтованим, оскільки постановою слідчого від 23.03.2024 року воно визнано речовими доказами, просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши сторони, дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вилучене майно є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є предметом дослідження у даному кримінальному провадженні, у тому числі в межах досудового розслідування за ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України передбачені правові підстави, з яких слідчим чи прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що зазначене майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 22, 131, 170, 174 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0000020 від 17.04.2024 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

20.05.2024