ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/6950/18 Номер провадження 11-кп/814/232/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченихОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000943за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року щодо нього,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, розлучений, маючий неповнолітню дитину, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.296 КК України на 5 років позбавлення волі,

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий неповнолітню дитину, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.296 КК України на 5 років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19 травня 2018 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_10 разом зі своїм братом ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні кафе за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше знайомого потерпілого ОСОБА_12 , який сидів за столом.

В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, поєднаного із спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_12 із застосуванням в якості знаряддя злочину бити, заздалегідь заготовленої для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 спочатку безпричинно почав висловлюватися на адресу ОСОБА_12 . ненормативною лексикою, а потім, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, почав викрикувати погрози фізичної розправи у відношенні останнього, супроводжуючи їх ненормативною лексикою.

Надалі ОСОБА_9 , діючи одноособово, умисно, проявляючи особливу зухвалість, застосовуючи в якості знаряддя злочину наявну в нього биту, яку він заздалегідь заготовив для вчинення злочинних дій, безпричинно наніс не менше десяти ударів рукояткою вказаної бити по обличчю ОСОБА_12 .

Після отриманих ударів потерпілий піднявся із-за столу, намагаючись уникнути побиття.

У той же час ОСОБА_8 , перебуваючи в епіцентрі подій, будучи очевидцем хуліганських дій з боку свого брата та бажаючи підтримати його злочинні дії, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, висловлюючись на адресу ОСОБА_12 . ненормативною лексикою, діючи умисно групою осіб із ОСОБА_9 , з особливою зухвалістю, застосовуючи в якості знаряддя злочину наявний у нього розкладний ніж, який він заздалегідь заготовив для вчинення злочинних дій, наніс його колото-ріжучою частиною удар в ліве стегно потерпілого.

Через декілька хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , досягнувши бажаного результату та злочинної мети, з місця вчинення злочину зникли.

В результаті хуліганства з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, поєднаного із завданням ОСОБА_12 побоїв та тілесних ушкоджень із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяли потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді перелому кісток носу та саден на носі, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, перелому кісток носу за механізмом удару - стиснення, саден за механізмом тертя-ковзання; колото-різаної рана лівого стегна.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції формально перерахував докази на підтвердження його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, проте усупереч ст.94 КПК України не оцінив їх з точки зору належності та допустимості.

Наголошує, що мотивом конфлікту був грошовий борг ОСОБА_12 за реконструкцію дитячого садочка влітку 2017 року.

Таким чином, хоча подія мала місце у громадському закладі, основним безпосереднім об`єктом посягання було здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , а не громадська безпека.

Стверджує про розбіжності показань ОСОБА_12 під час допиту слідчим та в судовому засіданні, а також під час слідчого експерименту.

Зазначає, що показання потерпілого та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не узгоджуються між собою та є суперечливими в частині кількості людей, які були в кафе, а також обставин бійки.

Звертає увагу, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які здійснювали патрулювання у складі екіпажу №0604, підтвердили, що під час затримання у обвинувачених не було ножа та бити. Свідок ОСОБА_17 також не бачила у затриманих ніж та биту.

Вказує, що ОСОБА_18 не була свідком подій, а її показання стосуються обставин, які не є предметом доказування в даному кримінальному провадженні.

Наголошує, що фототаблиця до протоколу слідчого експерименту від 02 жовтня 2018 року протирічить змісту описової частини протоколу.

Вважає, що протокол слідчого експерименту від 02 жовтня 2018 року не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, а фіксує показання потерпілого ОСОБА_12 , а тому його необхідно розцінювати як допит, що не має доказового значення з огляду на зміст ч.4 ст.95 КПК України.

Вказує, що у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення відсутні записи щодо матеріальної шкоди, застосування фізичного насильства та іншої інформації, передбаченої бланком документа.

Звертає увагу, що в протоколі огляду місця події від 19 травня 2018 року та фототаблиці до нього відсутні дані про пошкодження меблів та посуду в кафе, що свідчить про відсутність хуліганських дій.

Стверджує, що в рапортах інспекторів управління патрульної поліції в Харківській області від 19 травня 2018 року міститься інформація про бійку із застосуванням ножа, а не про хуліганські дії із застосуванням бити та ножа.

Наголошує, що у протоколі слідчого експерименту від 28 листопада 2018 року з його участю зафіксовані обставини, які відрізняються від тих, що зазначені у вироку суду.

Так, в протоколі вказано, що в кафе разом з обвинуваченими чоловіка з битою не було, а опис ножа не збігається з тим, як його описали свідки та потерпілий. Відповідно до протоколу ніж забрав ОСОБА_8 , проте свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 вказали, що ніж забрав знайомий обвинувачених.

Вважає, що висновки судово-медичних експертиз №09-2461 та №09-3186 і амбулаторна медична картка потерпілого ОСОБА_12 не доводять вчинення хуліганських дій.

Зазначає, що суд визнав обставиною, що обтяжує його покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, проте докази цього відсутні.

Стверджує, що обвинувачення стосовно нього зводиться до припущень, які не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_9 , який погодився з доводами апеляційної скарги свого брата, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом.

При цьому суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_8 та про недопустимість певних доказів такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Факт перебування ОСОБА_8 приблизно о 19 годині 30 хвилин 19 травня 2018 року на місці злочину - в приміщенні кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ніким із учасників провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_8 є непереконливими.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 детально розповів як розвивалися події 19 травня 2018 року під час його перебування у кафе, куди зайшли брати ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з двома дівчатами та ще один незнайомий хлопець на ім`я ОСОБА_21 .

Також потерпілий підтвердив, що дії обвинувачених, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, були неочікуваними та безпричинними, а вимоги щодо нібито неповного розрахунку з ними влітку 2017 року - безпідставними.

При цьому потерпілий пояснив, що спочатку ОСОБА_10 розпочав конфлікт, висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, потім ударив ногою в область грудей. Надалі до нього підійшов ОСОБА_22 , який схопив стілець та наніс ним удар, який прийшовся на передпліччя обох рук. Потім ОСОБА_10 взяв з рук ОСОБА_21 биту та наніс нею удари в область його (потерпілого) голови та обличчя. Після чого ОСОБА_22 підійшов до нього та ударив ножем в область лівого стегна збоку.

За їх хуліганськими діями спостерігали бармен та відвідувачка кафе, які робили їм зауваження.

Після закінчення побиття обвинуваченими, він (потерпілий) прохав викликати швидку допомогу, а на підлозі помітив розкладний ніж, яким ОСОБА_22 наніс йому удар по стегну, та сфотографував його.

В подальшому хлопець на ім`я ОСОБА_21 , який був у кафе із братами Бріциними, зайшов у приміщення кафе і забрав з підлоги вказаний розкладний ніж.

Всупереч доводам апеляційної скарги, показання потерпілого є стабільними, логічними та послідовними і узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_23 , яка працювала барменом в кафе, та ОСОБА_14 - відвідувачки кафе, які бачили як обвинувачені вели себе агресивно, кидали у ОСОБА_12 стілець та наносили йому удари по голові та тулубу.

При цьому свідок ОСОБА_14 підтвердила, що били потерпілого обвинувачені ногами та битою.

Як пояснили ці свідки, внаслідок конфлікту кафе припинило свою діяльність, були пошкоджені стіл та стільці, всюди був безлад. Після того як обвинувачені зі своїми знайомими пішли, у потерпілого побачили на лівій нозі кров та зрозуміли, що у нього ножове поранення і викликали швидку допомогу. На підлозі лежав розкладний ніж, за яким повернувся хлопець, що був разом із братами Бріциними у кафе, і забрав його з собою.

В свою чергу свідок ОСОБА_18 - співмешканка потерпілого, з його слів дізналася, що він був у кафе побитий та отримав ножове поранення від братів Бріцинів.

Приїхавши на місце події, вона разом із поліцейськими виявили обвинуваченихпоблизу станції «Липовий гай», де ті висловлювались нецензурною лайкою, кричали, чинили опір працівникам поліції.

Такі обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - патрульні поліцейські, які прибули на виклик до кафе та в подальшому встановили місцезнаходження обвинувачених, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, поводили себе агресивно, чинили супротив.

Наведені показання потерпілого та свідків узгоджуються з даними протоколів огляду місця події та слідчого експерименту від 02 жовтня 2018 року, проведеного з участю ОСОБА_12 і підтверджуються висновками судово-медичних експертиз про виявлені у нього тілесні ушкодження, які не є типовими для самоспричинення, не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту та не суперечать його показанням під час проведення слідчого експерименту.

Доводи апеляційної скарги щодо розбіжностей у показаннях ОСОБА_12 під час досудового розслідування та в суді, а також під час слідчого експерименту з його участю є неприйнятними, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Всупереч твердженням апелянта, матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 02 жовтня 2018 року з участю ОСОБА_12 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст.240 цього Кодексу.При цьому фототаблиця до протоколу слідчого експерименту відповідає змісту протоколу.

Тому відсутні підстави в даному випадку для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту з потерпілим, які є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, відповідно до ст.91 КПК України.

Більше того, як вбачається з протоколів слідчих експериментів, проведених з обвинуваченими, під час цих слідчих дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відтворили механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а ОСОБА_8 також вказав місце на водоймищі, куди він викинув ніж одразу після злочину, що узгоджується з іншими, дослідженими судом доказами.

При цьому ніяких зауважень щодо проведених слідчих дій від її учасників не надходило, а брати Бріцини як в приміщенні кафе, так і та поза його межами добровільно показували та розказували про обставини вчиненого хуліганства, впевнено орієнтувалися на місцевості, жодного психологічного або фізичного тиску на них не здійснювалося.

Також місцевий суд належним чином проаналізував дані протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього, де відображено виявлені плями бурого кольору, схожі на кров, з яких зроблені змиви, виявлена та вилучена бейсболка «САТ», а також зафіксовано обстановку в кафе, що повністю узгоджується з наведеними показаннями свідків та потерпілого.

Підтверджує показання потерпілого і надана ним фотокартка із зображенням ножа, який перебував у приміщенні кафе на підлозі після вчиненого злочину.

Обґрунтовано суд взяв до уваги дані протоколу обшуку домоволодіння обвинувачених, де слідчий виявив та вилучив биту дерев`яну довжиною 65 см, діаметром 4,5 см, яку потерпілий ОСОБА_12 впізнав як предмет, яким йому наносили удари в кафе.

Належним чином суд перевірив і доводи ОСОБА_8 щодо відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, з огляду на твердження про відсутність умислу на порушення громадського порядку, оскільки поведінка була зумовлена особистими мотивами внаслідок неповернення боргу потерпілим за виконані роботи на будівництві.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Така позиція щодо розмежування кваліфікацій дій особи міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.

Пленум Верховного Суду України в п.9, п.11 постанови №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» роз`яснив, що вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

В даному випадку, як правильно встановив суд, ОСОБА_8 діяв саме з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи елементарними правами моралі та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок і спокій людей, про що свідчить характер його дій (безпричинно наніс тілесні ушкодження потерпілому заздалегідь заготовленим предметом - ножем), місце (кафе, у якому присутні відвідувачі), обстановка на місці події, припинення роботи закладу внаслідок злочину, а також поведінка потерпілого і стосунки, що склалися між ними.

При цьому суд обґрунтовано врахував показання потерпілого та свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_14 , які свідчать, що ініціатором конфлікту став ОСОБА_10 , який групою осіб із братом ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не тільки побили потерпілого, а й при цьому висловлювалися ненормативною лексикою, всіляко показували свою перевагу перед іншими відвідувачами кафе, виявляли неповагу до оточуючих, ігнорували зауваження, уперто не припиняли вчиняти свої протиправні дії, внаслідок яких, окрім іншого, пошкоджені меблі та припинилася нормальна діяльність кафе.

Така обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки неправомірної поведінки обвинувачених підтверджують, що їх протиправні дії не були зумовлені особистими неприязними відносинами, а вчинялися з хуліганських мотивів, протиставляючи себе суспільству, демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувались особливою зухвалістю у виді застосування насильства до потерпілого.

При цьому доводи обвинуваченого, що мотивом конфлікту був грошовий борг за реконструкцію дитячого садочка влітку 2017 року жодним доказом не підтверджені.

На думку колегії суддів сама по собі вимога до потерпілого щодо недоплачених коштів вочевидь не свідчить, що дії обвинуваченого обумовлені особистими неприязними стосунками. Навпаки, поведінка ОСОБА_8 в цій конкретній ситуації була поєднана з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалась особливою зухвалістю.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки судово-медичних експертиз №09-2461, №09-3186 та медичні документи потерпілого не доводять вчинення ОСОБА_8 хуліганських дій суперечать приписам закону, за змістом якого (ст.101 КПК України) експерт викладає відомості про ті чи інші факти об`єктивної реальності, які він установив у процесі свого дослідження, а не повинен встановлювати мотиви дій обвинуваченого.

Всупереч доводам апелянта, висновок місцевого суду про перебування ОСОБА_8 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння зроблений на підставі показань у судовому засіданні потерпілого та свідків.

Викладений у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення зміст повідомлення ОСОБА_12 про спричинення йому тілесних ушкоджень у кафе без конкретизації обставин події жодним чином не спростовує висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 .

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_8 , правильно оцінив його дії, кваліфікувавши їх за ч.4 ст.296 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримався положень ст.50 та ст.65 КК України; належним чином врахував принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину; відношення ОСОБА_8 до інкримінованих дій; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; дані про особу винного та обґрунтовано призначив покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4