ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7766/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/123/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/123/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2024 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2024 року задоволено клопотання слідчого , погодженого прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 03 червня 2024 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання із покладенням обов`язків.

Вважає що протокол допиту потерпілого, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій не можуть бути доказами вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення у зв"язку з тим що потерпілий не був безпосередньо допитаний судом, а на підтвердження фактів проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчим не додано до клопотання відповідних ухвал слідчих суддів про дозвіл на їх проведення.

Зазначає, що наведені у клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 КПК України є абстрактними та недоведеними належними доказами. При цьому посилається на те, що ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду оскільки доказів про перебування його в розшуку раніше та на даний час в матеріалах справи немає.

Вважає, що ризик знищення, приховування чи спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значеня для встановлення обставин кримінального правопорушення відсутній в зв"язку з тим, що органом досудового розслідування проводились обшуки за місцем проживання підозрюваного.

Стверджує, що кримінальне провадження за №0000443 внесене в ЄРДР ще 06.06.2023 року та за весь час ОСОБА_7 жодним чином не впливам на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Наводить рішення Європейського суду з прав людини "Бойченко проти Молдови", в пункті 143 якого йдеться про те, що одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без наведення підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати кримінальному провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

Також просить врахувати те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де мешкає разом із ОСОБА_9 , яка хворіє, та позитивно характеризується, що підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків сусідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Вказує на відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів та ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 КПК України, а також те що прокрором не наведено існування обставин, які б підтверджували, що більш м`який запобіжний захід на даному етапі не здатен забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків. Водночас вказує, що стороною захисту наведено достатньо фактів, які свідчать про те, що належну поведінку підозрюваного та запобігти заявленим ризикам можливо шляхом обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється розслідування кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000443 від 06 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 255-1, частиною другою статті 307, частиною другою статті 308 КК України.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що він зроблений на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, долучених до клопотання, зокрема, даних, які містяться у: заяві потерпілого ОСОБА_11 ; протоколах допитів потерпілого ОСОБА_11 ; протоколі огляду аудіозаписів від 25.03.2024; платіжних інструкціях наданих потерпілим про перерахування коштів; протоколах за результатами проведення оперативно-технічних заходів; протоколах за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій. Зокрема, з допитів потерпілого вбачається, що ОСОБА_7 04.04.2024 застосовував до нього насильство та погрозу насильством, пред`явив вимоги про повернення коштів, а також 05.04.2024 був затриманий на місці передачі коштів.

При цьому колегія суддів враховує те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування. Крім цього, посилання захисника на те, що протокол допиту потерпілого, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій не можуть слугувати доказами вчинення ОСОБА_7 вимагання, оскільки потерпілий не був безпосередньо допитаний судом, а факти проведення негласних слідчих (розшукових) дій не підтверджені відповідними ухвалами слідчих суддів про дозвіл на проведення таких дій колегія суддів вважє необгрунтованими оскільки дані , які містяться у вказаинх процесуальних документах підтверджують обставини підозри, викладені у клопотанні, а їх оцінку на пердмет доказування обставин вчинення кримінального праворушення буде надавати суд при розгляду справи по суті у випадку направлення до суду обвинувального акту .

Твердження захисника про недоведеність та абстрактність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Так, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, відтак існує ризик його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення.

Крім цього, є ймовірність того, що перебуваючи на волі підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки в рамках цього кримінального провадження органом досудового розслідування здійснюється розслідування інших епізодів злочинної діяльності, до яких може бути причетний підозрюваний та інші не встановленні особи. У зв`язку із цим, органом досудового розслідування проводяться слідчо-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місця знаходження та вилучення речових доказів, насамперед, місцезнаходження мобільних телефонів за допомогою яких відбувалося спілкування між учасниками злочинної групи, а також грошових коштів отриманих від злочинної діяльності, яка пов`язана із вимаганням, тощо. Тому, є ризик, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей насамперед не відшукані на даний, мобільні телефони, грошові кошти, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати.

Також є доведеним ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, який стверджується тим, що на даний час не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані, водночас, деякі з них можуть бути відомі підозрюваному, відтак останній як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, також ОСОБА_7 може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз на свідків/ потерпілого, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою введення ними в оману органу досудового розслідування або суду, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин пов`язаний із вимаганням грошових коштів в умовах воєнного стану.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні довів існування обставин, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Крім цього, слідчий суддя з урахуванням особи підозрюваного, наявних ризиків, обставин вчинення кримінального правопорушення, вірно не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Навність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, де він співмешкає із ОСОБА_9 , його позитивна характеристика, на думку колегії суддів, не зможуть в достатній мірі запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2024 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді