Провадження № 1-кс/686/4523/24
УХВАЛА

28 травня 2024 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, заяву судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_3 про самовідвід,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2, ч.4. ст. 186 КК України, ОСОБА_5 за ч.4 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 186 КК України.

В ході судового розгляду даного провадження головуюча суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід, посилаючись на те, що 19 квітня 2024 року в межах розгляду цієї справи між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Хмельницької обласної прокуратуриОСОБА_7 , який діє на підставі до ст. 36, ст. 37 КПК України та здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002354 від 25.11.2021 року, з однієї сторони, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , з іншої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 , було укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 КК України.Вироком Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області під головуванням судді ОСОБА_3 вказана угода була затверджена, та визнано ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з вирішенням питань речових доказів та запобіжного заходу. Під час ухвалення вироку з виділеного провадження судом в складі головуючого судді ОСОБА_3 вже надано оцінку дій ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 й підтверджено правильність кваліфікації їх спільних дії за попередньою змовою групою осіб, а тому суд не може у тому самому складі продовжити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.2, ч.4. ст. 186 КК України та ОСОБА_6 .4 ст. 186 КК України.

В судове засідання учасники провадження не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи суддя дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення відводу судді ОСОБА_3 .

Згідно з п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 75 КПК України встановлено перелік підстав, за яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Суддя ОСОБА_3 у своїй заяві зауважує на тому, що факт затвердження угоди про визнання винуватості з одним із обвинувачених, яким надано оцінку його спільним діям з іншими особами може викликати у стороннього спостерігача сумніви щодо об`єктивного та неупередженого розгляду справи, однак таке твердження є помилковим з огляду на аналіз інституту угод в кримінальному провадженні та процесуального законодавства в частині, що регулюють цей процес.

Угода про визнання винуватості оформлена відповідно до вимог статті 472 КПК України домовленість, за якою прокурор та підозрюваний/обвинувачений досягають згоди про повне та беззастережне визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї винуватості, про обов`язки підозрюваного/обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення чи проступку, вчиненого іншою особою (якщо це питання ставиться в рамках домовленості), а також про наслідки, які настануть для підозрюваного чи обвинуваченого в результаті укладення угоди (про міру покарання або звільнення особи від кримінальної відповідальності з випробуванням).

За змістом статті 475 КПК України мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

В апеляційному порядку вирок суду першої інстанції на підставі угоди (незалежно від її виду) може бути оскаржено лише сторонами судового провадження (виняток становить можливість оскарження прокурором вироку на підставі угоди про примирення) та на підставах, визначених законом. Зокрема, обвинувачений, його захисник та законний представник можуть оскаржити такі судові рішення лише якщо:

судом призначено покарання суворіше ніж узгоджене сторонами угоди;

вирок ухвалено без згоди обвинуваченого на призначення покарання;

суд не виконав вимоги, встановлені частинами четвертою - сьомою статті 474 КПК України, зокрема, не роз`яснив обвинуваченому наслідків укладення угоди.

Сукупний аналіз зазначених норм свідчить про те, що вирок на підставі угоди про визнання винуватості не має жодного преюдиційного значення для інших обвинувачених, питання щодо яких вирішується в іншому кримінальному провадженні, тобто судом не надається оцінка їх дій, вирок ухвалюється лише щодо обвинувачення висунутого особі з якою укладено угоду, при цьому докази у справі не досліджуються та не аналізуються, інші особи, окрім учасників угоди не мають права на оскарження угоди та не існує жодних вимог щодо врахування їх думки при її укладенні.

З тих же причин суддею не береться до уваги позиція Верховного Суду викладена у Постанові від 12.02.2019 року (справа №489/3/15-к), на яку посилається суддя ОСОБА_3 .. У вказаній постанові йдеться про те, що після постановлення вироку на підставі угоди щодо одного з обвинувачених необхідно винести ухвалу про виділення матеріалів щодо іншого/інших обвинувачених в окреме провадження та передати їх у канцелярію суду для проведення автоматизованого авто розподілу.

Однак, діючі з цього питання норми вказують про інше, зокрема, у разі якщо кримінальне провадження здійснюється стосовно кількох осіб, які підозрюються (обвинувачуються) у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згоди щодо укладення угоди досягнуто не з усіма підозрюваними (обвинуваченими), відповідно до вимог абзацу першого частини восьмої статті 469 КПК України угоду може бути укладено з одним (кількома) із підозрюваних (обвинувачених). Кримінальне провадження стосовно особи (осіб), з якими досягнуто згоди щодо укладення угоди про визнання винуватості, на підставі постанови прокурора або ухвали суду підлягає виділенню в окреме провадження залежно від того, на якій із двох стадій кримінального процесу (досудового розслідування або судового розгляду) сторонами було ініційовано укладення угоди. Виділення кримінального провадження проводиться у порядку, визначеному положеннями статей КПК України.

П.2.3.30 Положення про автоматизовану систему документообігу суду вказує на те, що у разі роз`єднання (виділення) судових справ виділена в окреме провадження судова справа не підлягає автоматизованому розподілу, реєструється як така, що надійшла вперше, та передається судді, яким ухвалено рішення про роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження чи виділення в окреме провадження.

Тобто виділяється провадження з угодою, а основне провадження відкладається, однак залишається у провадженні того ж суду, жодних виключень з цієї процедури не містить ні КПК України ні інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах ні Положення про автоматизовану систему документообігу.

З огляду на викладене заяву головуючої судді ОСОБА_3 про самовідвід слід відхилити.

Керуючись ст.ст.75, 80, 81 КПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяви судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_3 про самовідвід - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1