Справа № 735/1277/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/520/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій з ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» та особистих технічних засобів захисника, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, громадянину України, з вищою освітою, не одруженому, офіційно не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 21 травня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив, ризики, що були враховані під час обрання запобіжного заходу на час розгляду клопотання прокурора не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, обрати його підзахисному ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, оскільки ухвалюючи своє рішення суд не повно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування продовження строків тримання під вартою.

З огляду на позицію законодавця, завдання слідчого судді під час розгляду клопотання слідчого про застосування до особи того чи іншого запобіжного заходу полягає у недопущенні обмеження конституційних прав та свобод за відсутності підстав, передбачених КПК України, необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

На слідчого (прокурора), який звертається з клопотанням про обрання запобіжного заходу, покладений обов`язок довести обґрунтованість підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, наявність реальних ризиків для кримінального провадження існування яких підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами, неможливість досягнення мети у разі застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж того, про застосування якого ставиться питання в клопотанні.

Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходу можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, захисник вважає, що є підстави для відмови у продовженні строку запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_6 та обрання йому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, чим не будуть порушені норми кримінального процесуального закону.

Наголошує на тому, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, ризики, передбачені ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведені, підозрюваному немає сенсу переховуватись від органів досудового розслідування, адже він чудово розуміє відповідальність за порушення покладеного на нього зобов`язання та того, що при переховуванні він сам собі нашкодить, не має підозрюваному й сенсу впливати на потерпілих та свідків, оскільки вони вже надали свої показання органам досудового розслідування. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого покарання.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, обвинувачений просив визначити йому розмір застави та покласти обов`язок про явку на виклики суду, який він буде неухильно виконувати, що потерпілі допитані, їх пояснення спростовують пред`явлене прокурором обвинувачення, прокурор, який заперечував проти аргументів сторони захисту, вказуючи на характер обвинувачення, застосування насильства до малолітніх дітей та співмешканки, що унеможливлює обрання більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження, як помилково вважає захисник.

Так, захисник помилково вважає, що під час судового розгляду 22 квітня 2024 року вирішувалось питання про обрання запобіжного заходу, при цьому називаючи ОСОБА_6 підозрюваним, в той час як кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, його підзахисний набув статус обвинуваченого, а судом вирішувалось питання виключно щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу. Тобто, суд не мав досліджувати матеріали провадження та надавати оцінку встановленим у кримінальному провадженні обставинам, як на це звертає увагу апелянт.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом самого судового розгляду та всім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що в період з 30.07.2023 по 01.08.2023 за місцем свого проживання, дізнавшись про факт зривання малолітніми дітьми його співмешканки ОСОБА_9 , фруктів з дерев сусіднього домогосподарства, з метою покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдав не менше 10 ударів по тулубу, голові, нижнім та верхнім кінцівкам, а також обухом сокири по голові, чим навмисно заподіяв малолітній потерпілій: закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку та тілесні ушкодження у виді закритого перелому надмищелка лівої плечової кістки, перелому трапецієподібної кістки лівого передпліччя, множинних саден обличчя, голови та верхніх кінціво; малолітньому потерпілому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдав не менше 10 ударів по тулубу, голові, верхніх та нижніх кінцівках, а також лезом ножа в область лівої стопи, обухом сокири в область голови та правої руки, таким чином умисно заподіяв: закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку та тілесні ушкодження у виді перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки, перелому основи другої п`ясної кістки лівої кисті, переломів основи другої і п`ятої п`ясних кісток правої кисті, рваної рани лівої стопи, множинних саден та крововиливів голови, обличчя, вух, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, тим самим заподіяно потерпілим фізичні та моральні страждання внаслідок сильного фізичного болю та нелюдського, тобто такого, що принижує їх гідність, поводження.

Крім цього, ОСОБА_6 , у період з 28.07.2023 по 02.08.2023, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, з метою позбавлення особистої волі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , погрожуючи їм фізичною розправою та демонструючи серйозність погроз шляхом заподіяння численних тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків, заборонив потерпілим залишати територію житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , без його дозволу, позбавивши потерпілих права на вільне пересування, чим незаконно позбавив волі трьох осіб, двоє з яких - малолітні особи.

04 серпня 2023 року слідчим суддею Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області підозрюваному ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвиунвчаеного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, які були ним вчинені по відношенню до осіб, з якими він спільно проживав однією родиною, двоє потерпілих є малолітніми, при цьому саме вони зазнали найбільше знущань, принижень та тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого, який протягом тривалого часу погрожував, застосовував насильство, принижував їх, позбавивши можливості вільного пересування.

На даний час, за найтяжче з інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , у разі визнання його винним, загрожує до 10 років позбавлення волі, отже, розуміючи тяжкість та невідворотність можливого покарання обвинувачений може ухилитися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків у даному провадженні, з метою зміни останніми своїх показань на свою користь, оскільки суд приймає до уваги тільки ті показання, які сприймає безпосередньо у судовому засіданні, а не ті, що були надані під час досудового розслідування, як помилково вважає сторона захисту.

До того ж, кримінальні правопорушення були вчинені за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_2 , за цією ж адресою зареєстровані та проживають потерпілі, що підвищує ступінь ризику здійснення тиску на них з боку обвинуваченого та свідчить про можливість настання більш тяжких наслідків.

Той факт, що ОСОБА_6 зареєстрований в м. Києві, на значній відстані від місця проведення судового розгляду та місця проживання потерпілих, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків. Обвинувачений не має офіційного заробітку, щоб прибувати за кожною вимогою до суду, заборона спілкування з потерпілими, не буде дієвою, з огляду на позицію обвинуваченого щодо застосування насильства по відношенню до малолітніх дітей своєї співмешканки. Для сплати застави, у нього також відсутні кошти.

У той же час колегія суддів наголошує, що місце вчинення кримінальних правопорушень, яке на праві власності підозрюваному не належить, де він не зареєстрований, та де проживають потерпілі, не може бути місцем, за яким ОСОБА_6 перебуватиме на час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту чи під заставою з покладенням на нього відповідних обов`язків, тому що явний ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Викладені захисником положенням кримінального процесуального закону щодо обов`язків та повноважень слідчого судді не спростовують висновків суду на стадії судового розгляду кримінального провадження щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , який будучи особою працездатного віку, не працює, проживає в родині потерпілих без реєстрації, при цьому, інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, а з урахуванням часу, який підозрюваний утримував потерпілих, можна вважати, що ОСОБА_6 зловживає алкогольними напоями, отже той факт, що раніше він не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності не спростовують доведених стороною обвинувачення ризиків та не гарантують належну процесуальну поведінку обвинуваченого, як помилково вважає захисник.

Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, адже зміст апеляційної скарги захисника не змінюється.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судовий розгляд на теперішній час не завершений, не допитані свідки у кримінальному провадженні, а також сам обвинувачений, що з урахуванням характеру обвинувачення та обставин вчинення кримінального правопорушення, не виключають можливість здійснення тиску на цих осіб з боку обвинуваченого, цей ризик залишається на тому ж рівні, на якому був встановлений при обранні ОСОБА_6 виду запобіжного заходу.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних про особу обвинуваченого, продовження строку тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2024 року, якою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4