Справа № 496/1817/24
Провадження № 1-кс/496/1362/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

15 травня 2024 року Біляївського районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка матеріали клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, № 0000249 від 07.03.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, яке було накладено ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 12.03.2024 року на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.12.2021 р.

Клопотання обґрунтовано тим, що за матеріалами кримінального провадження не встановлена за службовим статусом особа - ОСОБА_5 , який нібито здійснюючи якісь нікому невідомі «фільтраційні заходи» діючи не відомо на якій підставі, нібито перевірив ОСОБА_3 по якійсь базі «Оберіг», вимагав у ОСОБА_3 якийсь нікому невідомий штрих-код, «на глаз» побачив, що підписи та печатки здійснені факсимільно. Вважає, показання свідка такими що не дають жодних підстав ставити під сумнів дійсність документів за даним провадження, покази такими що протирічать самі собі. Зазначає, що слідчій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не є експертами, тому не могли виявити ознаки підробки документів, що було вилучено у ОСОБА_3 , дізнавач ОСОБА_7 не вказав ознаки підробки документів, які визначив речовими доказами. По справі не призначено експертизу, тому не повинні перевірятись експертом, як це визначено ухвалою слідчого судді. Системний аналіз норм права дає підстави для висновку про те, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього, потрібні ще обставини які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Дізнавач СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області в судове засідання не прибув, однак надіслав до суду заяву в якій просить розглянути клопотання за його відсутності, та заперечує проти скасування арешту з майна, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зазначити, що слідчий суддя при накладанні арешту на майно, керується положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим суддею в ухвалі від 12.03.2024 року встановлено, що клопотання дізнавача відповідає вимогам ст. 171 КПК України та вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя керувався, доданими до клопотання про накладення арешту доказами.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме збереження речового доказу, до встановлення складу кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке, внесено до ЄРДР за № 0000249 від 07.03.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, оскільки санкція ч. 4 ст. 358 КК України, передбачає відповідальність, саме за використання завідомо підробленого документа, тому вилучений документ повинен бути дослідженим експертом, для встановлення факту такої підробки, виникає необхідність у застосуванні такого обтяження, як: відчуження, користування та розпорядження.

Слід зазначити, що посвідчення військовозобов`язаного за своїми характеристиками є письмовим документом, який може бути легко зіпсований, що для завдань і цілей досудового розслідування виключає можливість його знаходження у власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження в якості речового доказу. Одночасно з цим, дізнавачем зазначено про існування можливих ознак підробки документів, а саме: встановлено факсимільний підпис начальника та печатка, також відсутні штрих-код та відомості в базі «Оберіг».

Крім іншого, слідчий суддя зазначає, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна є тимчасовим, обирається на час досудового розслідування, в межах строків, передбачених ст. 219 КПК України або до закінчення кримінального провадження. При цьому, сторона кримінального провадження має право звернутись до суду із клопотанням про скасування арешту тимчасово вилученого майна в порядку ст. 174 КПК України у разі, якщо відпадуть причини за яких воно було арештовано.

Тобто, враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ухвалою суду від 12.03.2024 року арешт було накладено обґрунтовано, та на даний час не спростовано необхідності подальшого застосування арешту майна і потреба в ньому не відпала, оскільки з метою підтвердження виявлених ознак підробки, повинні бути проведенні відповідні слідчі дії на досудовому слідстві.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

Керуючись ст. 174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, № 0000249 від 07.03.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 15:00 годинні 20 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1