ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/527/24 Справа № 205/1530/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисниці ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, який має середньо спеціальну освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року клопотання слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 задоволено та застосовано щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

На ОСОБА_8 , у відповідності до вимог статті 194 КПК України, у разі виконання ним альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави покладено наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого та/або прокурора за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 жовтня 2023 року близько 19 години 30 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 знаходячись за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_10 а саме до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 за ним не спостерігає, тобто його дії є таємними для оточуючих, діючи умисно, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно та з корисливих мотивів, взяв зі столу мобільний телефон марки TECNO, модель КF6m, колір spruce green, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 та коробку від нього, що належить ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 утримуючи при собі вказаний вище мобільний телефон та коробку від нього, місце вчинення кримінального правопорушення покинув та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_8 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що на даній стадії кримінального провадження, стороною обвинувачення доведено, що повідомлена ОСОБА_8 підозра є обґрунтованою. Крім того, у судовому засіданні прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, здійснювати вплив на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачене покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став, стійких соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб не має, та, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні або може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З огляду на пред`явлену підозру та на матеріальний стан ОСОБА_8 слідчим суддею у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 60 560 гривень.

Не погодившись із судовим рішенням, захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим для підозрюваного.

Так, слідчим суддею не враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується та має місце роботи.

Стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зокрема, прокурором не доведено, що перебуваючи на волі ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню, впливала на свідків або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, висновки слідчого судді, на думку сторони захисту, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінюючи в сукупності всі наведені захисницею відомості, що слугують чинником для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та свідчать про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, захисниця вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 перестає бути доцільним і подальше його тримання можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту у повному обсязі та просили її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно з наданими суду матеріалами справи ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, вчиненого за обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В матеріалах справи відсутні відомості про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цієї підозри або свідчили б про не причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою або невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_8 усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, здійснювати вплив на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_8 статті позбавлення волі стоком від п`яти до восьми років, що відповідно до положень ч.5 ст.12 КК України свідчить про те, що злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України є тяжким.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема потерпілу. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

З матеріалів досудового розслідування слідує, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою. А саме, його було засуджено:

- 09.04.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки. 18.09.2015 звільнився з Криворізької ВК по відбуттю покарання;

- 17.12.2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 345 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. У відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 21.02.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2018 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, 16.09.2022 року звільнений по відбуттю покарання.

Дана обставина свідчить про його усталену протиправну поведінку і схильність до вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисниці в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під домашнім арештом або при обранні щодо останнього запобіжного заходу у вигляді застави (на чому наполягає сторона захисту) або під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду або вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на наявність у останнього судимостей раніше.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу підозрюваного, який за словами сторони захисту має певні соціальні зв`язки, має місце реєстрації, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Слідчий суддя належним чином застосував і положення ч. 3 ст. 183 КПК та визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з належним урахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження, у зв`язку з чим розмір застави не є завідомо непомірним і водночас є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 у разі її внесення.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисниці слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4