ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/185/24 Справа № 214/5319/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

01.04.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.11.2022р., яким обвинуваченого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області фактично мешкає АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення

за участю представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_12

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_9 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення.

В апеляційних скаргах з доповненнями представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 (далі - представник потерпілого) та потерпіла ОСОБА_7 (далі - потерпіла):

- вважають вирок упередженим, незаконним, несправедливим, необ`єктивним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального закону, невідповідністю висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду;

- зазначають, що він особисто, як представник потерпілого, не здійснював жодних зйомок на відеокамеру слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 та його участі, це є припущенням суду першої інстанції та свідчить про його упередженість, разом з тим суд при визнанні вказаного слідчого експерименту недопустимим доказом, послався на невідоме джерело права щодо встановлення швидкості пішохода з протезом ноги, доєднаного захисником обвинуваченого, що є грубим порушенням КПК України; також судом не наведено правову норму, яка забороняє йому здійснювати відеозйомку слідчих дій, та які права та свободи обвинуваченого цим порушуються;

- вважають, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 86, 87, 89, 318 КПК України застосував власне тлумачення підстав визнання доказів очевидно недопустимими, яке не узгоджується з положеннями КПК України та суттєво звужує їх, пов`язавши очевидну недопустимість доказів з наявністю істотного порушення прав і свобод людини та вирішивши, що лише наявність таких порушень слугує підставою для визнання доказів очевидно недопустимими;

- вказують, що стороною захисту не надавалось до суду першої інстанція жодних клопотань про визнання недопустимими доказами протоколу допиту свідка ОСОБА_9 у присутності його адвокатів, чи протоколів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого, судом першої інстанції також не наведено які самі істотні права та свободи обвинуваченого були порушені під час проведення зазначених вище слідчих дій на протиставлення наслідків його протиправних дій - смерті людини;

- зазначають, у порушення вимог ст.ст. 134, 318 КПК України 08.11.2022р. суд здійснив судовий розгляд без участі потерпілої та її представника, не повідомивши їх про час та дату слухання справи;

- прохають дослідити та оцінити всі докази по справі, оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачена визнати винуватим за ч. 2 ст 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, цивільний потерпілого ОСОБА_13 задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор:

- вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність висновку суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження;

- зазначає, що всупереч положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 3 ст. 358, ст. 87 КПК України суд першої інстанції визнав недопустимим доказом слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 від 07.05.2022р. з підстав неправомірності встановлення швидкості потерпілого, зробивши свій висновок після вивчення даних посібника, наданих стороною захисту під час судових дебатів, не навівши підстав для визначення джерел, які використовувались експертом; проте цей посібник не є обов`язковим для проведення експертизи, ні сторонами, ні судом не ставилось питання про призначення повторної експертизи;

- зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку недодержано його форми та порядку ухвалення, а саме порушення положення ст. 376 КПК України 18.11.2022р. без виклику сторін оголошено начебто вступну та резолютивну частини вироку без посилання на те, що це вступна та резолютивна частина вироку, обґрунтування такої необхідності та не зазначено дату проголошення повного тексту вироку, тобто фактично судом ухвалений вирок без мотивувальної частини, що підтверджується ненаданням сторонам на протязі п`ятиденного терміну повного тексту вироку, 06.12.2022р.ку вказаний вирок внесений до ЄДРСР та надано сторонам; у вироку зазначено прокурора ОСОБА_14 , який участь у судових дебатах не приймав;

- вказує, що суд першої інстанції порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України не навів переконливих, конкретних доводів щодо підстави виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а тільки абстрактно надав оцінку лише деяким доказам, що є істотним порушенням КПК України;

- вважає, що всі надані стороною обвинувачення докази є допустимими та поза розумним сумнівом доводять наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тому висновки суду першої інстанції щодо виправдання обвинуваченого є помилковими;

- прохає вирок суду першої інстанції скасувати через істотне порушення вимог КПК України та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, позбавивши обвинуваченого права керування транспортним засобом строком на три роки.

Суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок щодо обвинуваченого, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах, зазначених у обвинувальному акті, відповідно до якого ОСОБА_9 01.02.2020р. приблизно о 20-25 год., в темний час доби, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію засобу НОМЕР_2 від 03.10.2019 року належить на праві власності його дочці ОСОБА_15 , рухався по вул. Марійська зі сторони вул. Волгоградська у напрямку вул. Світлогірська у м. Кривому Розі, зі швидкістю приблизно 50 км/год., ближче до правого краю проїзної частини.

У процесі руху, водій ОСОБА_9 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода з фізичними вадами (ампутована гомілка та верхніх третин, культі сформовані) ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину вул. Марійська поза межами пішохідного переходу справа наліво відносно руху автомобіля «Mercedes-Benz 230» не вжив своєчасно заході зменшення швидкості керованого автомобіля , аж до його зупинки, в результаті чого на проїзній частині дороги вул. Марійська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу в районі зупинки громадського транспорту «Їдальня № 3» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 передньою правою частиною автомобіля «Mercedes-Benz 230».Останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП.

Своїми діями водій автомобіля «Mercedes-Benz 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

- п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:»

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»

- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення вимог п. 12.3 ПДР України водієм ОСОБА_9 знаходиться у причинному зв`язку з характером нанесення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: крововиливи у м`які покриви тканини голови, вдавлений перелом лівої тімяно-потиличних кісток, крововилив під оболонки та в речовину головного мозку, локальні переломи правих ребер по лопатковій лінії 1-10, лівих ребер 2-12 по навколо хребтовій лінії , уламковий підреберний перелом лівої стегнової кістки у верхній третині на відстані 39 см. Від культі, лінійний повний перелом середньої третини правої стегнової кістки на відстані 22 см, перелом тіла 3 грудного хребця з ушкодженням спинного мозку. Уламковий перелом правої плечової кістки в області анатомічної шийки, уламковий перелом на межі верхньої та передньої третини лівої плечової кістки. Крововиливи та надриви підвішую чого апарату внутрішніх органів - розрив селезінки, розрив легеневої артерії, гемо тампонада. Множинні садна обличчя, синці кінцівок.

Всі наявні тілесні ушкодження виникли прижиттєво ( на що вказує їх характер, наявність крововиливів в осередках ушкодження), що підтверджується наявністю крововиливів в м`яких тканинах в області ушкоджень, в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні потерпілого з рухомим автомобілем .

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 4,96 проміллє та 3,48 проміллє у сечі, що стосовно до живих осіб відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню.

Виявлені ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, в сукупності , стосовно живих осіб мають ознаки Тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20-34 год. на місці пригоди, від тілесних ушкоджень, які входять до комплексу «несумісна з життям сполучена тупа травма тіла», яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів з рясною внутрішньою кровотечею.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому суд першої інстанції, обґрунтовуючи вказаний вище висновок послався на положення ст. 62 Конституції України ст.ст. 79, 24 ст. 17, 86, 91 КПК України п. 2 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950р., рішення Конституційного суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011р у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, після чого зазначив, що покладене в основу обвинувачення твердження про порушення обвинуваченим ОСОБА_9 п. 12.3 ПДР України ґрунтується, насамперед, на висновку судової-автотехнічної експертизи № 19/104-17/1/4/181 від 19.05.2020р., складеного на підставі вихідних даних, отриманих при проведенні слідчих експериментів від 07.05.2020р. за участю обвинуваченого, під час яких була виміряна ймовірна швидкість потерпілого, швидкість транспортного засобу на момент події, проведених за постановою слідчого про надання вихідних даних, необхідних для проведення зазначеної вище експертизи.

Так суд першої інстанції зазначив, що надані експерту швидкість руху транспортного засобу та встановлена відстань, з якої у водія ( обвинуваченого) була можливість пішохода за двома варіантами розвитку подій, отримані слідчим з показань обвинуваченого в якості свідка, протоколу слідчого експерименту за участі обвинуваченого в якості свідка від 07.05.2020 року. При цьому слідчим був здійснений розрахунок швидкості руху транспортного засобу 30м за 2,83 секунди (по варіанту номер 1), також в постанові слідчого про надання вихідних даних для проведення судової авто-технічної експертизи від 13.05.2020р. зазначено інформацію про місце наїзду на пішохода (потерпілого) на проїзній частині, а саме на відстані 0,85м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 0,45м за електроопорою № 38 по напрямку руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого, з показань обвинуваченого, наданих ним в якості свідка при проведенні слідчого експерименту від 07.05.2020р.

Також суд першої інстанції, враховуючи наведене вище, й те, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_9 повідомлено про підозру 23.06.2020р., вважав, що було порушено пряму заборону,визначену п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України щодо недопустимості доказів.

Таким чином , з урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок судово-технічної експертизи № 19/104-17/1/4/18 від 19.05.2020р. в якому зазначено, що в діях водія ОСОБА_9 об`єктивно вбачається невідповідність вимог пункту 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться причинами у зв`язку з ДТП, є неналежним та недопустимим за доктриною «плодів отруєного дерева».

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що всі слідчі експерименти у кримінальному провадженні, проведені слідчим з суттєвими недоліками, без належної перевірки та аналізу їх результатів, що потягло до неповноти та необ`єктивності встановлених обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Так суд першої інстанції, дійшов висновку, що слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 (далі - потерпіла) від 07.05.2020р. є неналежним та недопустимим доказом, оскільки потерпіла ОСОБА_7 при проведенні цієї слідчої дії показала, як рухався її чоловік(потерпілий) у звичайних умовах, без врахування, що на момент смерті він перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння. Зазначене було відомо потерпілій на момент проведення слідчого експерименту, тому розрахунок швидкості потерпілого під час події ДТП необхідно було встановити з урахуванням цього.

Крім того необхідно було перевірити та проаналізувати вказані вище показання потерпілої під час проведення слідчого експерименту у порівнянні зі швидкістю руху інших осіб чоловічої статі з ознаками інвалідності, як у потерпілого ОСОБА_13 . При цьому суд першої інстанції послався на приклад з юридичної літератури, що стосується визначення швидкості руху пішоходів з протезом ноги і чоловічої статі, як в тверезому стані, так і в стані алкогольного сп`яніння, яка перевищує втричі швидкість потерпілого, яку показала ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту. Зазначені розбіжності підтверджують те, що слідчий, призначаючи судову авто-технічну експертизу, ретельно не перевірив відомості, отримані під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 , ретельно не проаналізував вихідні дані для авто-технічного дослідження на предмет їх ймовірності.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що в протоколі вказаного вище слідчого експерименту не зазначені дані вимірювального пристрою, яким замірялась швидкість. Слідчим не демонструвались результати вимірювання на відео, понятті не залучались, обвинувачений та захисник не були присутні під час проведення зазначеного слідчого експерименту, не були ознайомлені з результатами та способом вимірювання швидкості потерпілого ОСОБА_13 . При цьому слідчий, з урахуванням того, що потерпіла не була свідком події, є зацікавленою особою, ретельно не перевірив вказану нею інформацію про звичайну швидкість потерпілого - 1м за 05,83секунди, яка надана без врахування перебування потерпілого в момент події у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, також на відеозапису зафіксовано, що потерпіла зупинилась на проїзній частині, поверталась ліворуч в бік легкового автомобіля потім поверталась праворуч, після чого відновила рух в напрямку місця наїзду, хоч не була свідком події, тому їй не могли бути відомі траєкторія руху потерпілого, послідовність його розворотів та зупинок під час події.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку що протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 від 07.05.2020р. та його результати є неналежним доказом.

Крім того суд першої інстанції дійшов висновку про визнання неналежним та недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту за участю тих же осіб від 10.04.2020р. з таких підстав.

При проведенні даної слідчої дії представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 за відсутності відповідно до діючого КПК у нього таких повноважень, та будучи зацікавленою особою здійснював фіксацію вказаної слідчої дії на відеокамеру.

Також слідчим не було забезпечено максимально точне і об`єктивне відображення ходу і результатів слідчого експеримента.

На відеозапису не зафіксовано на початку заміру ходи потерпілої ОСОБА_7 00:01:20, а саме, як вона ступала на триметрову заздалегідь накреслену лінію. Слідчим не було продемонстровано під час відеозапису результати вимірювання, понятті не залучалось, пристрій для вимірювання часу в протоколі не зазначений. Крім того суд першої інстанції дійшов висновку про визнання неналежним та недопустимим доказом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 представника потерпілого - адвоката ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_9 , Дніпровського НДКЦ МВС України ОСОБА_19 , в присутності понятих ОСОБА_20 .. ОСОБА_21 від 07.05.2020р. (т. 2 а.с. 77-82), який був проведений для отримання відомостей наданих обвинуваченим ОСОБА_9 в якості свідка про обставини та механізм ДТП, а саме визначення місця наїзду на потерпілого ОСОБА_13 в районі електроопори № 38 за таких підстав.

Під час проведення вказаних слідчої дії спеціаліст Дніпропетровська НДКЦ МВС України ОСОБА_22 надавав вказівки поза межами його повноважень, фактично привласнивши повноваження слідчого, що підтверджується відеозаписом. В протоколі не зазначено, яким саме приладом проводилось вимірювання часу. При проведенні цієї слідчої дії обвинувачений ОСОБА_9 давав пояснення в статусі свідка до пред`явлення підозри.

Крім того суд першої інстанції дійшов висновку про визнання неналежним та недопустимим доказом за участі тих же осіб та в присутності тих же понятих від 07.05.2020р. ( т. 2 а.с. 88-94), який був проведений в районі електроопори АДРЕСА_2 для проведення щосекундного розсунення та встановлення видимості пішохода з робочого місця водія з таких підстав

Слідчим під час відеозапису цієї слідчої дії не демонструвались результати вимірювання учасникам слідчої дії та понятим. В протоколі не зазначений прилад, яким проводилось вимірювання часу, статист який використовувався в якості пішохода, не відповідав за параметрами росту, фізичними вадами, які були у потерпілого ОСОБА_13 , слідчим не забезпечена повнота слідчого експерименту, оскільки під час використання статиста не встановлено одягу за формою та кольором, в якій був одягнутий потерпілий ОСОБА_13 під час події, при проведенні цієї слідчої дії. обвинувачення ОСОБА_9 давав показання в статусі свідка до пред`явлення підозри.

Крім того суд першої інстанції визнав недопустимим доказом висновки судових експертиз від 06.03.2020р. № 19/104-17/1/4/65 та від 19.05.2020р. № 19/104-17/1/4/18 керуючись доктриною «плодів отруйного дерева», оскільки при їх проведенні були використані вихідні дані, отримані від доказів, в тому числі з підстав отримання цих вихідних даних з показань обвинуваченого - водія ОСОБА_9 в статусі свідка до пред`явлення йому підозри, тобто з порушенням вимог п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції визнав протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.02.2020р. з фото таблицею ( т.2 а.с. 6-29) належним та допустимим доказом, оскільки він має пряме відношення до події наїзду на потерпілого ОСОБА_13 .

Крім того, суд першої інстанції визнав належним та допустимим доказом висновок судової медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_13 № 255 від 01.02.2020р. ( т. 2 а.с. 123 127), оскільки він встановлює причини та час смерті потерпілого ОСОБА_13 , а також, що тілесні ушкодження виникли в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні потерпілого з рухомим автомобілем, причому потерпілий був звернутий до транспортного засобу лівою задньо-боковою поверхнею, характерних для переїзду тіла тілесних ушкоджень не виявлено. Проте даний висновок не встановив послідовності рухів та механізму зіткнення потерпілого з транспортним засобом, описані експертом тілесні ушкодження не спростовують можливості їх отримання в умовах, коли потерпілий, перебуваючи в положенні до транспортного засобу лівою задньої боковою поверхнею через втрату рівноваги, опинився на проїзній частині дороги (т. 2 а.с. 178-181)

Судом першої інстанції також визнаний належним та допустимим доказом висновок судової авто-технічної експертизи від 06.03.2020р. № 19/ 104- 171/ 14/ 65 (т.2 а.с. 150-152), яким зазначено неможливість встановити точне місце розташування місця наїзду на потерпілого (пішохода), ОСОБА_13 та зроблено висновок, що місце наїзду на нього розташовано не ближче ніж 28,5м поряд з електроопорою № 40 по ходу руху автомобіля. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений висновок не дає відповіді на питання щодо точного місця наїзду на потерпілого.

Судом першої інстанції також визнані належними та допустимими доказами висновки експертизи від 20.02.2020р. № 19/104-17/1/258 щодо черевиків потерпілого (т. 2 а.с. 157-163), від 02.03.2020р. № 19/104-7/1/4/67 щодо працездатності системи рульового керування автомобіля «Мercedes-Вenz 230" р/н НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 133-136), від 02.03.2020р. № 19/104-17/1/4/66 щодо працездатності гальмівної системи цього ж автомобіля (т.2 а.с. 142-145), при цьому суд першої інстанції зазначив, що ці докази дають можливість встановити, що автомобіль обвинуваченого на момент наїзду на потерпілого функціонував у нормальному робочому стані.

Крім того суд першої інстанції після оцінки показань потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_23 з фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, наданих ними в суді судовому засіданні, дійшов висновку, що їх показання щодо обставин наїзду на пішоходу не мають принципового значення, оскільки вони не були безпосередніми свідками події, при цьому суд першої інстанції визнав недостовірними їх показання щодо відсутності факту перебування потерпілого у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа потерпілого, у потерпілого в крові виявлено алкоголь 4,69 проміле та 3,48 в сечі, зазначений показник відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню.

Крім того суд першої інстанції вважав показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 з фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, як окремо, так і у сукупності з показаннями обвинуваченого та іншими доказами, такими, що узгоджуються між собою у взаємозв`язку з іншими доказами по справі, є належними та допустимими доказами, якими доводиться факт зіткнення потерпілого (пішохода) та автомобіля обвинуваченого у місці та у час, які зазначені в обвинувальному акті, а також з наслідком ДТП у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому що спричинили його смерть.

Суд першої інстанції, проаналізувавши показання потерпілих та свідків, наявні у матеріалах кримінального провадження докази, дійшов висновку, що цими доказами доведений лише факт ДТП, яка відбулася за участю водія ОСОБА_9 та пішохода ОСОБА_13 у місці та у час, котрі зазначені у обвинувальному акті, а також наслідки цієї ДТП у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких потерпілий помер. При цьому суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував свою винуватість в ДТП та показав, що пішохода він не бачив, не збивав, а також відсутність безпосередніх свідків наїзду на пішохода, неточне встановлення місця наїзду, чисельні порушення КПК України на досудовому розслідуванні, які призвели до помилок слідчого при наданні експертам вихідних даних, отриманих на слідчих експериментах, здійснених з порушеннями Методики їх проведення. Також, судом першої інстанції було враховано, що потерпілий ОСОБА_13 на момент смерті перебував в тяжкому алкогольному сп`янінні та міг втрати рівновагу і випасти на проїзну частину дороги в момент коли автомобіль ОСОБА_9 їхав поряд. За загальним принципом, відповідно до ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, суд першої інстанції витлумачив усі сумніви на користь обвинуваченого.

Таким чином суд першої інстанції дійшов кінцевого висновку, що внаслідок грубих порушень КПК України під час досудового розслідування, наведених вище, залишились невстановленими обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мають істотне значення для з`ясування її механізму, а також, що зібрані докази, як кожний окремо, так і у сукупності не дозволяють суду зробити однозначний висновок поза розумним сумнівом щодо винуватості обвинуваченого у порушенні вимог п. 12.3 ПДР України, викладеному у обвинувальному акті.

Після аналізу усіх доказів в їх сукупності суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачення, висунуте обвинуваченому органом досудового розслідування, ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах про його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. Так, стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений вчинив наїзд на потерпілого, який перебуває у причинному зв`язку з його діями, що є підставою для прийняття рішення про визнання обвинуваченого невинуватим у пред`явленому обвинуваченні через недоведеність його вини, яка є обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україна. Докази сторони обвинувачення, які були визнані судом першої інстанції належним та допустимими, є недостатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом.

Крім того суд першої інстанції з урахуванням вказаних вище висновків, залишив без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_13 про стягнення з обвинуваченого та страхової компанії матеріальної та моральної шкоди, не стягнув з обвинуваченого витрати для проведення експертизи, скасував арешт повернув транспортний засіб - автомобіль «Mercedes» власнику, дозволивши розпоряджатись на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та встановив наступне.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю, та заперечував проти задоволення цивільних позовів, показав, що 01.02.2020р. приблизно о 20 год. 25 хв. він їхав на а/м «Мерседес 230» (з автоматичною коробкою передач) в напрямку вул. Марійська шахти «Північна». В салоні його автомобіля знаходились знайома ОСОБА_27 на передньому пасажирському сидінні та іі друг ОСОБА_28 на задньому пасажирському місці за водійським кріслом. Він рухався на підйомі, наближаючись до зупинки громадського транспорту зі швидкістю 40-50 км/год. та бачив по дзеркалам заднього виду, що за ним їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_24 .. З невеликої відстані він побачив на пішохідній доріжці районі зупинки на тротуарі мелькнув темний предмет, схожий на тварину. Він переставив ногу на гальма. Після цього за його особистим враженням, він одразу відчув удар, та щось було викинуто на капот, від чого автомобіль винесло лівіше на зустрічну смугу руху. В цей момент він побачив щось крупне на капоті, не розуміючи що це, почав гальмувати, зупинився до пішохідного переходу, а потім, щоб не заважати зустрічному транспорту, проїхав за пішохідний перехід 8-12 метрів. Він вийшов з машини, підійшов до тіла та побачив, як неподалік приблизно на відстані 10-15 метрів, на пересічній вулиці в напрямку вул. Філатова стояв сріблястий «Мерседес», якого він коли побачив, хотів покликати свідком та зробив шаг в його напрямку, але не встиг бо він тронувся та поїхав. Він повернувся до свого автомобіля, сказав ОСОБА_29 , щоб вона їхала далі сама маршруткою. Коли він підійшов до загиблого, чув запах алкоголю. Потерпілий лежав на його полосі руху, ближче до середини, на відстані 1,20 м на спині, в сірій куртці, сивий, очі відкриті, на нозі був один кросівок. Він перевірив у потерпілого пульс на шиї, до нього одразу під`їхала поліцейська машина, в ній був один поліцейський, який спитав «чи бачив він щось?», він особисто відповів, що збив людину. Поліцейський сказав, щоб він викликав швидку. Обвинувачений достав мобільний телефон, але поліцейський йому сказав, що вже викликали. Через 10-12 хвилин приїхали три патрульні машини та три на цивільних номерах, чи приїздила швидка, йому невідомо, оскільки його одразу відвезли в ПНД на огляд, а пасажир ОСОБА_28 залишився в машині. Коли його привезли до машини, підійшов слідчий та сказав, щоб машину відвезли до відділення поліції. На автомобілі були наступні пошкодження - решітка та права фара, вм`ятина капоту в місці стику кришки капоту з фарою. На момент ДТП він мав водійський стаж 42 роки. В момент удару він не зрозумів, що на капот йому впала людина. За його враженням щось, що було за стовбом, кинулось йому на капот. Автомобіль, який рухався позаду нього також зупинився. При цьому він пам`ятає, що з лівого краю дороги було достатнє освітлення, а освітлення з правої сторони дороги в районі зупинки громадського транспорту та пішохідного було відсутнє.

02.02.2020р. слідчий ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_31 (далі - слідчий) вніс до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочав досудове розслідування за такими обставинами: 01.02.2020 року о 20:25год. на проїзній частині вул. Марійський з боку вул. Льотчиків в напрямку вул. Світлогірської Саксаганському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль «Mercedes-Benz 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який навпроти зупинки громадського транспорту " Ідальня № 3" допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину справа наліво у невстановленому місці. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть на місці пригоди.

(а.1 -5. т. 2)

З протоколу огляду місця події від 01.02.2020р. із доданими до нього схемою та фототаблицею вбачається, що слідчий за участю судово-медичного експерта ОСОБА_32 та двох понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 оглянув місце дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яке відбулось на нерегульованій ділянці проїзної частини вул. Марійської з трьома дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2, 2.3 ПДР України в темну пору доби з необмеженою загальною видимістю, за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - транспортний засіб), у якого виявлено пошкодження - розбитий передній блок правої фари, деформована кришка капоту, інші сліди та речові докази відсутні. На схемі за п. 3 зафіксований загальний осип скла та пластику транспортного засобу. За п. 4 - концентрований осип скла з передньої правої блокфари транспортного засобу. За п. 5 схеми до ДТП зафіксовано правий черевик потерпілого, за п. 6 - лівий черевик потерпілого, п. 7 - шапка потерпілого.

Також зафіксовано труп чоловічої статі близько 50-55 років, розташований на відстані (слово не зрозуміле) та на відстані 25,1 перед електроопорою 42, на відстані 3,4 метри до правого краю, ноги на відстані 25,1м. перед електроопорою на відстані 25.1 м, та на відстані 4,8 до правого краю проїзної частини ( вул. Марійська м. Кривого Рогу). Труп розташований лежачи на спині, верхні кінцівки зігнуті в ліктьових суглобах, кисті притиснуті до грудей. Нижні кінцівки зі сформованими культями в районі нижньої треті стегна розташовані праворуч, на верхніх кінцівках відсутні пальці правої та лівої кисті.

Поверх обох культь нижніх кінцівок сформовані пов`язки саморобних чобіт, зверху зафіксовано скотчем. Також виявлено патологічну рухливість та деформацію кісток голови, тулуба, зафіксовані наявні ушкодження.

(а.с. 6-29 т. 2)

Довідкою до акту огляду МСЕК серії АД № 046274, виданою Запорізькою МСЕК 06.05.2006р. підтверджується, що потерпілий ОСОБА_13 з 03.05.2006р. є інвалідом І-ї групи, за загальним захворюванням безстроково, потребує постійного стороннього догляду, рекомендовано протезування культів гомілок.

(а.с. 39 т.2)

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 03.02.2020р. одразу після ДТП він в присутності захисника ОСОБА_35 показав, що в день події він рухався по вул. Марійській посередині смуги руху в бік вул. Світлогорської на відстані близько 1,1 м до правого краю проїзної частини зі швидкістю 45-50 км/год з включеним ближнім світлом фар. Будь-яких автомобілів попереду нього не було, за ним рухався один автомобіль темного кольору, іномарка. Видимість була необмежена, проїзну частину було видно добре.

Коли він наблизився до зупинки громадського транспорту, яка розташована на правому узбіччі по ходу його руху поруч з бетонною електроопорою та побачив, що між зупинкою та електроопорою в напрямку електроопори рухається темний предмет, схожий на собаку, в цей момент він одразу перемістив ногу з педалі акселератору на педаль гальм, та наближаючись помітив, що цей темний предмет хитається праворуч та ліворуч, та пасажири, що їхали рядом з ним сказали, що це собака або карлик. Наступне, що він пам`ятає, як між правою передньою фарою та емблемою автомобіля на кришці капоту з`явилась голова людини, та одразу відбувся удар. Він одразу натиснув на гальма, та автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху. Він побачив що на капоті автомобіля знаходиться людина, в зустрічному напрямку рухаються транспортні засоби, тому одразу повернув на свою смугу, та в цей момент тіло людини впало на асфальтне покриття, він продовжив рух, зупинився на за перехрестям, без застосування екстреного гальмування. В момент удару він побачив очі та посмішку, яка була на голові, хоч потерпілий був звернутий лівою стороною до його авто. Після цього він вийшов з авто та побачив, що за його автомобілем на асфальтному покритті лежить тіло людини невеликого зросту без ознак життя. Далі він пройшов до зупинки громадського транспорту, де зупинився автомобіль, який рухався за ним, там же зупинився екіпаж поліції.

Він особисто не бачив, як пішохід, на якого був здійснений наїзд, виходив на проїзну частину. Внаслідок чого трапилась подія, він сказати не зміг, можливо пішохід не втримався на ногах, тому впав на асфальтне покриття.

(а.с. 42-55 т.2)

Як вбачається з протоколів допиту потерпілої ОСОБА_7 від 03.02.2020р. та 10.04.2020р. потерпілий був її цивільним чоловіком з 1996 року по день його загибелі, який з 29.06.2006р. був інвалідом першої групи, оскільки внаслідок переохолодження у нього було ампутовано обидві кісті рук та обидві ноги нижче колінного суглобу. З того часу він потребував постійного стороннього догляду, але згодом навчився рухатись самостійно, для чого для руху місця в районі колінних суглобів замотував медичною ватою, скотчем, одягав власноруч виготовлені черевики, та рухався на колінних суглобах.

В день події вона останній раз спілкувалась з потерпілим о 16:30год., він повідомив, що знаходиться в гостях у ОСОБА_36 та буде дома близько 19-20год. О 20:40 син потерпілого повідомив їй, що чоловік загинув у ДТП, після чого вона одразу поїхала на місце ДТП.

Також потерпіла показала, що її чоловік не міг швидко рухатись, не міг бігати та стрибати, при ходьбі рухався повільно, впевнено, тримав рівновагу, ніколи не падав.

Внаслідок чого трапилась ДТП, її обставини та механізм їй особисто невідомі.

(а.с. 32-35, 56-57 т. 2)

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 10.04.2020р. слідчий за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_37 , без присутності понятих з метою перевірки та уточнення показань потерпілої, та за її бажанням провів слідчий експеримент, в ході якого потерпіла вказала, що потерпілий рухався повільно, стрибати та бігати він не міг, оскільки у нього були ампутовані нижні кінцівки до колінних суглобів.

В ході слідчого експерименту слідчим на місці його проведення була відміряна ділянка довжиною 3м, та потерпіла рухалась на цій ділянці із такою швидкістю, з якою міг максимально швидко рухатись потерпілий. При цьому було встановлено, що він міг рухатись у максимальному темпі зі швидкістю, що зазначену ділянку довжиною 3 м долав за 6,42 секунди

( т. 2 а.с. 63- 66).

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_26 від 10.04.2020р. на досудовому розслідуванні він показав, що вдень події їхав в якості пасажира в авто під керуванням ОСОБА_9 . Коли вони проїхали перехрестя по вул. Марійській, він весь час дивився у бокове вікно, сидячи на задньому сидінні за водієм. Під час руху в якийсь момент він відчув удар в передню частину авто, після чого автомобіль змінив напрямок руху ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху, а потім автомобіль почав гальмувати, та знов повернувся на смугу, по якій рухався та зупинився у правого краю проїзної частини. Після чого ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, пішов до місця, де автомобіль змінив траєкторію руху ліворуч, після повернувся та сказав, що він здійснив наїзд на пішохода - карлика.

Обставини та механізм ДТП він не бачив, оскільки дивився в бокове скло автомобіля, спостерігаючи за лівим узбіччям.

(т. 2 а.с. 69-71)

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_25 від 10.04.2020р. на досудовому розслідуванні, вона в день події їхала в якості пасажира в автомобілі під керуванням ОСОБА_9 на передньому пасажирському сидінні, на задньому сидінні знаходився ОСОБА_26. Коли вони проїжджали перехрестя по вулиці Марійській під час руху вона особиста зателефонувала співробітниці, при цьому вона особисто не бачила ні на проїзній частині, ні на узбіччі будь-яких пішоходів. Коли вона відключила телефон, то відчула удар в передню частину автомобіля, після чого автомобіль змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, потім автомобіль почав гальмувати та повернувся на смугу, по якій рухався та зупинився у правого краю проїзної частини. Після моменту удару вона особисто не бачила попереду автомобіля будь-яких пішоходів або інших об`єктів, на які б обвинувачений міг здійснити наїзд.

Коли автомобіль зупинився, обвинувачений пішов до місця, де автомобіль змінив траєкторію руху ліворуч, після повернувся та сказав, що він здійснив наїзд на пішохода-карлика.

Вона не може вказати обставин та механізму ДТП, внаслідок чого вона трапилась, також не може вказати, звідки йшов пішохід, та звідки він взявся, вона його не бачила, ні на узбіччі, ні на проїзній частині, хоча під час розмови по телефону весь час дивилася на проїзну частину.

(т. 2 а.с. 72-76)

З протоколу слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_38 ОСОБА_39 , спеціаліста ОСОБА_19 у присутності двох понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_41 вбачається, що з метою перевірки та уточнення відомості наданих при допиті свідком ОСОБА_9 був проведений слідчий експеримент в районі електроопори АДРЕСА_2 . При цьому свідок ОСОБА_9 добровільно розповів, що 01.08.2020р. близько 20-38год. він рухався на автомобілі «Мercedes-benz» з двома пасажирами, нешвидко по вул. Марійський, коли побачив темний предмет, схожий на собаку, який рухався у зворотньому напрямку. Наблизившись до нього, свідок втратив з поля зору видимий предмет, а потім відчув удар у передню частину автомобіля, після чого здійснив відворот керма ліворуч та застосував гальмування. Зупинившись, він зрозумів, що здійснив наїзд на пішохода.

Слідчий експеримент проводився у погоду без опадів, при сухому асфальті, з аналогічним освітленням із використанням статистичного автомобіля «Мercedes-benz», та був залучений пішохід-статист, який за антропологічними даними відповідає пішоходу-потерпілому, окрім зросту, зріст якого складає 135см відповідно до висновку СМЕ.

Так свідок ОСОБА_9 вказав, що за допомогою вказаного статистичного автомобіля він зможе вказати механізм та обставини ДТП.

Далі свідок ОСОБА_9 на пропозицію слідчого вказати місце розташування керованого ним автомобіля на проїзній частині під час руху, виставив статистичний автомобіль на відстані 0,45м від правого переднього колеса та від правого краю проїзної частини, та вказав, що саме на такій відстані він рухався.

Далі свідок ОСОБА_9 на пропозицію слідчого вказати місце наїзду на пішохода, його розташування, виставив статистичний автомобіль та статиста-пішохода в місце наїзду та вказав, що місце наїзду розташоване на відстані 0,45м за електроопорою АДРЕСА_2 та на відстані 0,85м до правого краю проїзної частини.

Далі свідок ОСОБА_9 знаходячись за кермом статистичного автомобіля на пропозицію слідчого вказати місце розташування пішохода, де вперше свідок його виявив, виставив пішохода-статиста на узбіччі та вказав, що саме в цьому місці він його виявив. Замірами встановлено, що в момент виявлення ОСОБА_9 пішохода він знаходився на відстані 2,1м перед правим краєм проїзної частини та на відстані 0,9 м перед електроопорою № 38.

Далі свідок ОСОБА_9 знаходячись в салоні статичного автомобіля на пропозицію слідчого вказати місце розташування пішоходу в момент втрати його з поля зору, виставив пішохода статиста на узбіччі та вказав, що саме у цьому місці знаходився пішохід, коли він втратив його з поля зору. Заміром встановлено, що пішохід знаходився на відстані 2 м перед правим краєм та на відстані 1,2 м за електроопорою № 38.

Відстань між моментом виявлення пішохода до моменту втрати з поля зору водієм склала 2,1м.

Далі в ході слідчого експерименту встановлена швидкість руху керованого свідком ОСОБА_9 автомобіля шляхом відміряння ділянки шляху довжиною 30м, закриттям спідометру автомобіля аркушем білого кольору. При цьому свідок ОСОБА_9 знаходився за кермом статистичного автомобіля, його адвокат та слідчий знаходились в салоні зазначеного автомобіля. Після цього свідок ОСОБА_9 вказав, що рухався по вказаній вище ділянці з такою швидкістю, з якою рухався перед моментом ДТП та початку гальмування. При цьому слідчий з адвокатом вимірювали час. Свідок ОСОБА_9 вказав, що він рухався з даною швидкістю, як при третій спробі, час складає 2,84сек за який автомобіль долає ділянку шляху довжиною 30м.

Захисником ОСОБА_42 , свідком ОСОБА_9 надані зауваження до протоколу щодо неправильності встановлення швидкості руху автомобіля, наполягаючи на тому, що автомобіль під керуванням свідка ОСОБА_9 в день події рухався зі швидкістю 50 км/год, має об`єм двигуна 2.2 м?, та у зазначених автомобілів різні системи гальмування.

(а.с. 77-82, схема, диск, т. 2)

З протоколу слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката Вако МЮ, спеціаліста ОСОБА_19 , пішохода-статиста, без присутності понятих вбачається, що слідчий провів слідчий експеримент з метою встановлення максимальної можливої швидкості потерпілого-пішохода в умовах ДТП з урахуванням сходження з бордюрного каменю.

В ході цієї слідчої дії учасники зібрались біля електроопори АДРЕСА_2 , після чого потерпіла ОСОБА_7 вказала, що її чоловік рухався повільно, стрибати та бігати не міг, оскільки у нього були ампутовані нижні кінцівки до колінних суглобів, а з бордюрного каменю він завжди сходив на праву ногу.

Далі слідчим зазначено, що при проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 07.05.2020р. встановлено місце наїзду на пішохода, яке розташоване на відстані 0,45м за електроопорою АДРЕСА_2 та на відстані 0,85м до правого краю проїзної частини.

Далі проведено вимірювання траєкторії руху пішохода з моменту його сходження з бордюрного каменю узбіччя до місця наїзду склало 1 м.

Потерпіла ОСОБА_7 на пропозицію слідчого з метою встановлення максимально можливої швидкості руху пішохода в умовах ДТП виміряла швидкість руху потерпілого на даній ділянці, а саме декілька разів рухалась по даній траєкторії з максимально можливою швидкістю, з якою міг рухатись її чоловік-потерпілий, та показала, як саме він сходив з бордюрного каменю.

При цьому слідчий зафіксував час руху:

-t-1 - 06:55сек

-t-2 - 05:48сек

-t-3 - 05:83сек

При цьому потерпіла вказала, що третя спроба більш за все схожа на темп руху потерпілого, тобто t-3 - 05:83 сек. на ділянці шляху 1 м.

(а.с. 93-97, схема, диск т. 2)

З протоколу слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_38 , ОСОБА_43 , свідка ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_19 , у присутності понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_44 вбачається, що в ході слідчого експерименту в районі електроопори АДРЕСА_2 слідчим було встановлено щосекундне розсунення та встановлення видимості пішохода з робочого місця водія. Це встановлено з урахуванням показань свідка ОСОБА_9 про місце розташування керованого ним автомобіля на проїзній частині під час руху, про швидкість керованого ним автомобіля, про місце наїзду на пішохода, його розташування, про місце розташування пішохода, де вперше свідок виявив його, місце розташування пішохода в момент втрати його з поля зору. Також це було встановлено на підставі показань потерпілої ОСОБА_7 про максимальну можливу швидкість руху потерпілого подоланням шляху 1м з урахуванням сходження з бордюрного каменю висотою 0,12м за 5,83 секунди.

Далі слідчим експериментом встановлено, що видимість проїзної частини складає більше 200 м, сухе асфальтне покриття, без опадів, що відповідає тим, які були в момент ДТП. Використаний статистичний автомобіль "Мercedes-benz", що відповідав автомобілю, який керував водій під час ДТП. Зазначений пішохід- статист, який за антропометричними даними відповідав потерпілому пішоходу зростом 135см. окрім зросту, тому було відміряно 135см, та щоб відповідати зросту потерпілого пішоходу, статист дещо присів.

Далі спеціалістом проведення розрахунку з урахуванням швидкості руху автомобіля, для проведення щосекундного розсунення:

1.При швидкості руху автомобіля 30м за 2,83 секунди:

Автомобіль відсунуто на відстань 61,5 м від місця наїзду, пішохід-статист виставлений на початок траєкторії руху.

Далі свідок ОСОБА_9 показав, що йому не видно пішохода-статиста, після чого обидва поняті почергово сідали на робоче місце водія та показали, що їм також не видно пішохода-статиста, оскільки темний об`єкт зливається з електроопорою.

Потерпіла та її представник показали, що їм пішохода статиста видно.

Далі автомобіль на відстані 10,5 м та пішохода статиста на відстані 0,17 м було наближено на відстань до місця наїзду на одну секунду. Обидва поняті почергово сідали на робоче місце водія та показали, що їм не видно пішохода-статиста, видно тільки темний об`єкт. Далі автомобільна відстані 5,3 м та пішохода статиста на 0,08м наближено на відстань до місця наїзду на 0,5сек. Обидва понятті почергово сідали на робоче місце водія та показали, що їм видно пішохода-статиста, який стоїть на проїзній частині. Свідок ОСОБА_9 показав, що йому також видно пішохода статиста.

Встановлено, що віддалення автомобіля від місця наїзду в момент можливого виявлення пішохода складає 45,7 м.

2. При швидкості руху автомобіля 50 км/год.

Автомобіль відсунуто на відстань 81м від місця наїзду, пішохід-статист виставлений на початок траєкторії руху. Свідок ОСОБА_9 , обидва поняті, які почергово сідали за робоче місце водія показали, що їм не видно пішохода статиста.

Далі автомобіль на відстані 13,9м та пішохода-статиста на 0,17м, автомобіль тричі зближено на відстань до місця наїзду на одну секунду. Свідок, поняті почергово сідали на робоче місце водія та показали, що їм не видно пішохода-статиста.

Далі автомобіль на відстані 6,9 м та пішохода статиста на 008 м віддалено на відстань від місця наїзду на 0,5 секунд. Свідок, поняті почергово сідали на робоче місце водія та показали, що їм не видно пішохода- статиста.

Далі автомобіль на відстані 2,7м та пішохода-статиста на 0,35м двічі зближено на відстань до місця наїзду на 0,2 секунди. Свідок ОСОБА_9 показав, що йому видно тільки ноги пішохода та нижню частину його тулуба. Обидва поняті почергово сідали на робоче місце водія, та в першому випадку показали, що їм не видно пішохода, а видно силует, оскільки він зливається на фоні електроопори, у другому випадку, що їм видно нижню частину тулубу пішохода-статиста.

Встановлено що віддалення автомобіля від місця наїзду в момент можливого виявлення пішоходу статиста складає 40,8 м

Далі автомобіль знаходиться в останньому положенні, пішохід-статист максимально наближений до краю проїзної частини, оскільки як пішохід мав фізичні вади, та більшу частину часу витрачав на сходження з бордюрного каменю. Свідок ОСОБА_9 обидва поняті почергово сідали на робоче місце водія та показали, що пішохода-статиста видно.

До протоколу внесені зауваження адвокатів ОСОБА_39 та ОСОБА_45 про неправильність визначення швидкості руху потерпілого зі слів потерпілої ОСОБА_7 , яка не була очевидцем події. Також пішохід-статист, який виконував роль потерпілого, за своїми фізичними даними не відповідав фізичним даним потерпілого.

(а.с. 88-94, схема диск, т. 2)

Як вбачається з протоколу допиту від 11.05.2020р. свідок ОСОБА_23 показав на досудовому розслідуванні, що потерпілий був його товаришем, у нього були ампутовані нижні кінцівки до колін та пальці на обох руках, проте він міг самостійно доглядати за собою. В день події потерпілий прийшов до нього додому у вечірній час доби, вони вдвох вжили по 100 г горілки. Після цього через 15 хвилин вони вдвох пішли на зупинку громадського транспорту на вулиці Марійська, оскільки потерпілий на маршрутному таксі планував їхати додому, при цьому потерпілий йшов звичайно, впевнено стоячи на ногах, під час руху не падав.

Він особисто залишив потерпілого на зупинці, та повернувся до дружини, яка чекала його, щоб йти до магазину. Коли він знаходився в магазині, йому зателефонували і повідомили, що потерпілого збив автомобіль та він загинув на місці поблизу зупинки по вул.. Марійській. Обставини та механізм ДТП йому невідомі. Коли він провів потерпілого до зупинки,інших осіб там не було, потерпілий чекав транспорт один.

(а.с. 96-97 т. 2)

Як вбачається з двох протоколів допитів від 12.05.2020 року при досудовому розслідуванні були допитані в якості свідків поняті ОСОБА_41 в та ОСОБА_46 які показали, що відбувалось в їх присутності в ході проведення слідчих експериментів від 07.05.2020р. за участю свідка ОСОБА_9 , двох адвокатів, потерпілої, її представника, спеціаліста, особи, яка здійснювала фіксацію цієї слідчої дії.

(а.с. 98-10, 102-105, т. 2)

Як вбачається з протоколу допиту від 12.05.2020 року свідок ОСОБА_24 при досудовому розслідуванні показав, що в день події близько 20:25год. він рухався на автомобілі по вул. Волгоградський в м. Кривому Розі, зупинившись на нерегульованому перехресті на червоний сигнал, побачив попереду свого автомобіля автомобіль «Меrcedes-benz» темно-сірого кольору, який першим стояв на світлофорі, позаду нього автомобілів не було. Коли на світлофорі увімкнувся зелений сигнал світлофора, вони розпочали рух по АДРЕСА_2 , дорожнє покриття було сухе, опадів не було, працювало зовнішнє міське освітлення.

Він особисто рухався зі швидкістю 45-50 км/год, автомобіль mercedes-benz, який їхав попереду нього, рухався приблизно з такою швидкістю, оскільки відстань між їх автомобілями була 15-20м та під час руху не змінювалась.

Вони обидва рухались приблизно посередині смуги. Він особисто побачив, що в той момент, коли автомобіль під`їхав до першої зупинки громадського транспорту, розташований за АЗС «НТС» по ходу руху у бік вул. Світлогірської, цей автомобіль різко змінив напрямок руху у бік зустрічної смуги, дещо виїхавши на неї. Після цього він особисто почув глухий звук удару та побачив, як з-під передньої частини автомобіля «Мercedes-benz» перелетів якийсь предмет та впав на асфальтоване покриття, після чого він особисто загальмував. Автомобіль «Мercedes-benz» теж загальмував, але в який момент, чи в момент наїзду, чи на смузі зустрічного руху, точно сказати не може. Зупинившись, він особисто направився до місця, де впав предмет, та побачив чоловіка невисокого зросту, який лежав на асфальтованому покритті без ознак життя, одразу зателефонував до гарячої лінії «103», та повідомив про ДТП.

Він особисто не бачив пішохода до моменту наїзду ні на узбіччі, ні на проїзній частині, також не бачив моменту наїзду, тільки бачив, як предмет перелітає автомобіль. Він не може показати обставин та механізм ДТП, інших автомобілів на проїзній частині не було.

(а.с. 106-110 т. 2)

Як вбачається з протоколу огляду від 01.06.2020р слідчим без участі спеціаліста та у відсутності понятих оглянутий лазерний компакт-диск dvd-r "Реrfeo" з п`ятьма відеофайлами, на яких зафіксовано дорожня обстановка після події ДТП, розташування труп потерпілого, опис спілкування працівників поліції у момент проходження водієм ОСОБА_9 медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння.

(а.с. 111-114 т. 2)

Постановою слідчого від 02.02.2020р. автомобіль «Мercedes-benz» визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання на території штрафмайданчика Інгулецького ВП РВП ГУНП в Дніпропетровській області м. Кривий Ріг.

(а.с. 115-116 т. 2)

З висновку судово-медичної експертизи номер 255 від 21.02.2020р. трупа потерпілого вбачається, що довжина тіла 135см, пальці обох кистей абонтовані на рівні перших міжфалангових суглобів, культі сформовані. Гомілки ампутовані на рівні верхніх третин, культі сформовані, оброблені ватно-скотчевими пов`язками та листами капусти.

При експертизі трупа потерпілого виявлені наступні тілесні ушкодження: крововилив у м`які покривні тканини голови, вдавлений перелом лівої тімьяно - потиличних кісток, крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку, локальні переломи правих ребер по лопатковій лінії 1-10 , лівих ребер 2-12 по навколо хребтовій лінії , уламковий підреберний перелом лівої стегнової кістки у верхній третині на відстані 39 см. Від культі, лінійний повний перелом середньої третини правої стегнової кістки на відстані 22 см, перелом тіла 3 грудного хребця з ушкодженням спинного мозку. Уламковий перелом правої плечової кістки в області анатомічної шийки, уламковий перелом на межі верхньої та передньої третини лівої плечової кістки. Крововиливи та надриви підвішую чого апарату внутрішніх органів - розрив селезінки, розрив легеневої артерії, гемо тампонада. Множинні садна обличчя, синці кінцівок. Всі наявні тілесні ушкодження виникли прижиттєво, що підтверджується наявністю крововиливів в м`яких тканинах в області ушкоджень, в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні потерпілого з рухомим автомобілем , при чому потерпілий був звернутий до транспортного засобу лівою задньо-боковою поверхнею.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження у вигляді сполученої тупих травми тіла, в сукупності, стосовно живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Смерть потерпілого настала від тілесних ушкоджень, які входять до комплексу «несумісна з життям сполучена тупа травма тіла», яка супроводжується множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів з рясною внутрішньою кровотечею.

Виявлені при експертизі трупа ушкодження, які входять до комплексу «сполучена тупа травма тіла», перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 4,96 проміле та 3,48 проміле у сечі, що стосовно до живих осіб відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню.

Зважаючи на рівень ушкоджень відносно культі, характер виявлених ушкоджень, не виключно, що потерпілий знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні в момент контакту з автомобільним транспортним засобом.

Всі наявні ушкодження виникли у умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні потерпілого з рухомим автомобілем, при чому потерпілий був звернутий до транспортного засобу лівою задньо-боковою поверхнею. Даний висновок підтверджується переважно лівосторонньою локалізацією ушкоджень, вдавленого перелому лівих тьмяно-потиличних кісток, специфічної ділянки осадження лівої бокової поверхні живота, бампер-перелому лівої стегнової кістки на рівні 39 см від культі.

(а.с. 123-127, схема, т. 2)

З висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №19/104-17/1/4/67 від 02.03.2020р. вбачається, що на момент проведення огляду система рульового керування автомобіля «Mercedes-Benz 230»перебувала у працездатному стані.

(а.с. 133-136 т. 2)

З висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №19/104-17/1/4/66 від 02.03.2020р. вбачається, що на момент проведення огляду гальмівна система автомобіля «Mercedes-Benz 230» перебувала у працездатному стані.

(а.с.142-145 т. 2)

Постановою слідчого від 07.02.2020р. призначена транспортно-трасологічна експертиза для вирішення питання встановлення місця наїзду автомобіля «Мercedes-benz» на потерпілого відносно меж проїзної частини та повздовжного орієнтиру з наданням вихідних даних, які були зафіксовані при складанні протоколу огляду місця події.

(а.с. 147 т. 2)

Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи номер 19/104-17/1/4/65 від 06.03.2020р., виходячи з наявної зафіксованої інформації, встановити точне розташування місця наїзду на пішохода ОСОБА_13 відносно меж проїзної частини дороги та повздовжнього орієнтиру на даному етапі дослідження є неможливим.

Також зроблений висновок, що на підставі того, що головний убір пішохода, який може бути неміцно зв`язаний з пішоходом, залишається на місці, а осип скла автомобіля розташовується на деякій відстані за місцем наїзду на пішохода, то можливо дійти висновку, що місце наїзду автомобіля «Мercedes-benz» на пішохода ОСОБА_13 в поперечному напрямку розташування на половині проїзної частини дороги, призначеною для руху в напрямку вул. Світлогорська, а в повздовжньому напрямку місця наїзду на пішохода розташоване не ближче ніж зафіксований головний убір пішохода, а саме не ближче ніж 28,5 м перед електроопорою № 40 по ходу руху автомобіля «Мercedes-benz 230».

(а.с. 150-154, т. 2)

Згідно висновку судово-трасологічної експертизи №19/104-17/1/258 від 26.02.2020 року на черевику на ліву ногу, який належав потерпілому наявні: 1)слід ковзання, який локалізований з лівої сторони і в нижній частині каблука, та направлений зі сторони заднього зрізу каблука в сторону його переднього зрізу, 2) слід ковзання, який локалізований на опуклих елементах підкладки та обідку по зовнішньому зрізу підошви черевика, та направлений зі сторони внутрішнього зрізу підошви в сторону її зовнішнього зрізу.

На черевику на праву ногу, який належав потерпілому ОСОБА_13 , наявний слід ковзання, який локалізований на лівій стінці каблука та в нижній частині лівої сторони його задника, та направлений від низу підошви до верху черевика.

(а.с. 157-163 т. 2)

Постановою слідчого від 13.05.2020р. призначено судову авто-технічну експертизу з наданням таких вихідних даних:

- швидкість автомобіля «Мercedes-benz 230» в двох варіантах:

1) з такою, що ділянку шляху довжиною 30 м він долав за час 2,84сек.;

2) 50 км/год;

- дані, що в цей час попереду на проїзну частину дороги на відстані 0,45м за електроопорою № 38 вийшов пішохід ОСОБА_13 , який став перетинати проїзну частину дороги справа наліво по ходу руху автомобіля, який з моменту початку виходу на проїзну частину дороги з урахуванням спуску з бордюру висотою 0,12 м до моменту наїзду на нього подолав відстань 1м за час 5,83сек.;

- дані, що в момент можливого виявлення водієм ОСОБА_9 пішохода ОСОБА_13 (конкретна відомість пішохода), пішохід знаходився на проїзній частині дороги, а автомобіль «Мercedes-benz 230» в цей момент знаходився на відстані від місця наїзду пішохода: 1) 45,7м, що вважати віддаленням цього транспортного засобу від місця наїзду в момент небезпеки для руху водію ОСОБА_9 ;

2) 40,8м;

- дані, що водій ОСОБА_9 застосував відворот керма ліворуч, а гальмування до наїзду не застосовував; місце контакту на автомобілі - передня частина автомобіля; місце наїзду на пішохода розташоване на проїзній частині дороги, на відстані 0,85м від правого краю проїзної частини та на відстані 0,45м за електроопорою № 38 по ходу руху автомобіля "Мercedes-benz 230".

(а.с. 165-166, 167-168 т. 2)

Як вбачається з висновку судової авто-технічної експертизи № 19/104-17/1/4/181 від 19.05.2020р. при її проведенні судовим експертом були використані вихідні дані, зазначені у вказаній вище постанові слідчого, матеріали кримінального провадження, шість інформаційних джерел з питань наїзду транспортних засобів на пішохода та проведення судової авто-технічної експертизи.

При цьому судовий експерт ОСОБА_22 , який приймав участь в якості спеціаліста на трьох слідчих експериментах від 07.05.2020р., при вирішенні питань, поставлених на вирішення судової експертизи, провів дослідження за всіма варіантами та дійшов до такого висновку:

Відповіді на запитання:1) Як повинен був діяти водій автомобіля «Мercedes-benz 230» ОСОБА_9 в заданій дорожньо-транспортній ситуації? 2) Чи мав він технічну можливість запобігти ДТП при встановлених обставинах механізму ДТП? 3) Не відповідність яким вимогам ПДР України вбачається в діях водія ОСОБА_9 , та які знаходяться в причинному зв`язку з фактом настання події ДТП? були надані за варіантами 1 та 2, а саме за вихідними даними, 1) що з моменту початку виходу потерпілого на проїзну частину дороги з урахуванням спуску його на бордюрі висотою 0,12м до моменту наїзду на нього пішохід ОСОБА_13 подолав відстань 1 м за час 5,83 секунди; 2) 2 варіанти можливого виявлення водієм ОСОБА_9 пішохода ОСОБА_13 (конкретна видимість пішохода), коли той знаходився на проїзній частині дороги, а автомобіль «Мercedes-benz 230» в цей момент знаходився на відстані 45,7м та 40,8м відповідно від місця наїзду на пішохода, що вважати віддаленням транспортного засобу від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_9 .

Судовий експерт ОСОБА_22 , дослідивши вказані вищі вихідні дані за двома варіантами, дійшов висновку, що водій ОСОБА_9 , в обох варіантах виявивши на проїзній частині пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину та рухався в бік смуги руху керованого транспортного засобу, повинен був оцінити зміну дорожньої обстановки, як небезпеку руху, і негайно прийняти заходи по зниженню швидкості, аж до зупинки керованого автомобілю не займаній смузі руху, що регламентується вимогами. 12.3 ПДР України.

При цьому судовим експертом була встановлена технічна можливість для водія ОСОБА_9 запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом порівняння зупиночного шляху автомобіля «Мercedes-benz 230» в умовах місця події та відстані, на якій знаходився цей транспортний засіб перед місцем наїзду в момент можливого виявлення пішохода на проїзній частині дороги. При цьому судовий експерт, встановив зупиночний шлях автомобіля «Мercedes-benz 230» в умовах місця події, в залежності від швидкості руху автомобіля в двох варіантах, шляхом розрахунку з урахуванням деякого часу реакції водія (ситуаційне), часу спрацювання гальмівного приводу автомобіля «Мercedes-benz 230», часу зростання сповільнення автомобіля в умовах події, сталого сповільнення автомобіля при гальмуванні на ділянці дороги із заданим підйомом у напрямку руху, кутом повздовжнього підйому дороги, висоти перепаду висот на горизонтальній рейці-рівні 3,1см, довжини горизонтальної рейки-рівня 80см, cos, sin, нормативного значення сповільнення автомобіля, швидкості руху автомобіля по першому та другому варіантам 38 км/год та 50 км/год. відповідно.

Після цього судовий експерт визначив зупиночний шлях автомобіля по варіанту 1 - 26,1м та 21,0м, по варіанту 2 - 31,6м та 30,6м.

Так, судовий експерт визначивши швидкості руху автомобіля по 1 варіанту шляхом розрахунку, в якому застосував вихідні дані щодо контрольної ділянки шляху, використовувані слідчим при визначенні швидкість руху автомобіля - 30 м, та щодо часу, за який автомобіль здолав цю ділянку - 2,84 сек.

Що стосується варіанта 2, то судовий експерт не визначав швидкості руху автомобіля та взяв дані щодо максимально допустимої швидкості транспортного засобу у населеному пункті.

Також при проведенні експертизи судовий експерт використав дані, надані слідчим та отримані ним при досудовому розслідуванні, що в момент можливого виявлення водієм ОСОБА_9 пішохода ОСОБА_13 (конкретна відомість пішохода) пішохід знаходився на проїзній частині дороги, а автомобіль знаходився в цей момент на відстані в двох варіантах: 1 - 45,7м від місця наїзду на пішохода, та 2 - 40,8м від місця наїзду на пішохода. Після чого судовий експерт, шляхом порівняння зупиночного шляху та відстані від місця наїзду на пішохода, що вважати віддаленням автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_9 відповідно в обох варіантах, визначив, що в обох варіантах вони є нерівними.

Так зупиночний шлях автомобіля в обох варіантах є меншим від відстані, на якій знаходився автомобіль від місця наїзду на пішохода, тому судовий експерт дійшов висновку, що водій ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_13 , своєчасно виконавши вимогу п. 12.3 ПДР України, та в діях водія ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з ДТП.

При цьому судовий експерт, даючи відповіді на питання про невідповідність вимогам ПДР України, які вбачаються в діях пішохода ОСОБА_13 , та які знаходяться в причинному зв`язку з фактом настання події ДТП, зазначив, що для відповіді на це питання не потрібно спеціальних технічних знань, тому орган досудового розслідування та суд можуть самостійно оцінити дії пішохода ОСОБА_13 відповідно до ПДР України.

(а.с. 171-174 т.2)

З висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа потерпілого № 255 від 22.05.2020р. вбачається, що судовим експертом були виявлені на трупі тілесні ушкодження ступеню тяжкості, які характерні для виникнення в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні потерпілого з рухомим автомобілем, при чому потерпілий був звернутий до транспортного засобу лівою заднь-обоковою поверхнею. У висновку зазначена також причина смерті потерпілого, наявність прямого причинного зв`язку між виявленими ушкодженнями та смертю потерпілого.

Крім того судовий експерт зробив висновок, що смерть потерпілого настала менш ніж за 1,5-2 години до огляду трупу на місці його виявлення.

Також судовим експертом вдруге підтверджено, що на момент ДТП потерпілий перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння (концентрація етилового спирту у крові та сечі відповідно 4,69 та 3,48 проміле).

Крім того судовий експерт не виключив, зважаючи на рівень ушкоджень щодо культі, характер виявлених ушкоджень, що потерпілий знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні момент контакту з автомобілем.

Судовий експерт не зміг дати відповідь на питання, чи знаходився пішохід ОСОБА_13 в процесі руху або стояв на момент його первинного контакту з автомобілем, оскільки недостатньо судово-медичних даних.

Також судовий експерт зробив висновок про відсутність тілесних ушкоджень на трупі потерпілого, характерних для переїзду тіла або його частини.

(а.с. 178-181 т. 2)

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 01.02.2020р № 316 КП "Криворізької багатопрофільної лікарні з надання психіатричної допомоги", вбачається, що він складений о 22:00нод. щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого ознак сп`яніння не виявлено.

(а.с. 218 т. 2)

Так суд апеляційної інстанції після безпосереднього дослідження в судовому засіданні всієї сукупності усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, встановив наступне.

01.02.2020р. приблизно о 20:25год. на проїзній частині загальною шириною 10,3м призначеною для руху в двох напрямках по вул.. Марійській в напрямку вул. Світлогірська м. Кривого Рогу рухався зі швидкістю 50 км/год автомобіль «Мercedes-benz 230» ( далі автомобіль) під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 ( далі-обвинуваченого) з двома пасажирами ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . За автомобілем обвинуваченого в цей час на відстані 15-20м. безперервно рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_24 .

В цей час потерпілий ОСОБА_13 , у якого відповідно до висновку СМЕ ампутовані пальці обох кистей на рівні перших між фалангових суглобів, ампутовані гомілки на рівні верхніх третин, із сформованими культями, обробленими ватно-скотчевими пов`язками, на які вони були взуті, перебуваючи в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, знаходився на зупинці громадського транспорту, розташованої з боку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 до якого його провів та залишив свідок ОСОБА_47 , чекав міський транспорт, щоб доїхати додому. Зазначене підтверджується показаннями свідка ОСОБА_36 , як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості безпосереднього допиту зазначеного свідка з причин його смерті на момент розгляду апеляційного провадження щодо факту того, що потерпілий мав намір їхати за місцем мешкання, яке знаходиться по ходу руху транспорту, з того боку, де знаходилась зупинка, на якій знаходився потерпілий, а також щодо факту вживання потерпілим спиртних напоїв, ступеню його сп`яніння та можливості при цьому самостійно рухатись.

В цей же час, при невстановлених обставинах, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, потерпілий ОСОБА_13 опинився на проїзній частині вул. Марійській на відстані 1м від бордюрного каменю по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , та внаслідок зіткнення лівою задньою боковою поверхнею з рухомим автомобілем отримав тяжкі тілесні ушкодження, які входять до комплексу «несумісна з життям сполучена тупа травма тіла», від чого настала його смерть на місці ДТП.

Відповідно до вимог статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, та інше.

Обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до вимог частини другої ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 91, 92, 93 КПК України стороною обвинувачення не дотримано всебічності та повноти досудового розслідування, які характеризують його з точку зору якості та кількісного боку. Ця вимога означає насамперед необхідність з`ясування всіх можливих версій вчинення кримінального правопорушення, виявлення також тих обставин, які не тільки викривають обвинуваченого або обтяжують його відповідальність, а й ті, що його виправдовують та пом`якшують відповідальність.

Кримінальне провадження вважається повно дослідженим, коли встановлено всі обставини, що мають для нього істотне значення, і зібрано всі докази, які їх підтверджують.

Істина в справі досягається тільки поєднанням всебічності, повноти та об`єктивності, оскільки вони органічно взаємозалежні.

Істотним для кожного кримінального провадження є обставини, що підлягають доказуванню.

У кожному провадженні підлягає доказуванню насамперед питання про наявність події злочину. Необхідно довести, що мав місце сам факт, сама подія, а також ті обставини, які дають підстави вважати цю подію злочином. Для цього має бути встановлено: яке конкретне діяння вчинено: обстановку, місце, час, спосіб його вчинення; наслідки та наявність причинного зв`язку між ними діянням, а також інші індивідуальні ознаки події, тобто сукупність конкретних фактів, що характеризують об`єкт та об`єктивну сторону складу злочину.

Від з`ясування цих обставин залежить правильність визначення підстав відповідальності, юридичної кваліфікації злочину. Нез`ясування цих важливих обставин свідчить про таку неповноту або однобічність, яка є підставою для ухвалення виправдувального вироку. Предметом доказування у кожному кримінальному провадженні є також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Це означає, що слід з`ясовувати, хто вчинив діяння, а також чи винен він у ньому, тобто встановити обставини, які визначають суб`єкт та суб`єктивну сторону злочину.

Всебічність, повнота та об`єктивність з`ясування обставин справи вимагає ретельної перевірки усіх імовірних умов версій про характер події злочину та коло його учасників усіх фактів, що мають значення не лише для викриття обвинуваченого, а й для спростування його винуватості або пом`якшення відповідальності.

Однобічність досудового розслідування,як правило,має місце внаслідок необ`єктивного,тенденційного ставлення до збирання доказів,невикористання усіх можливих засобів доказування,а також нез`ясування обставин, які ставлять під сумнів пред`явлене обвинувачення.

Таким чином гарантією додержання вимог ст.ст. 91, 92, 93 КПК України є використання всіх джерел доказування та збирання й закріплення кожного доказу у суворій відповідності з вимогами кримінального процесуального закону. Тому перевірка судом доказів, які є у справі, повинна включати і з`ясування питання про додержання органом досудового розслідування вимог закону щодо одержання,закріплення й дослідження кожного доказу. Порушення вимог закону при одержанні доказу виключає його використання.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що слідчим за фактом події ДТП за участю обвинуваченого та потерпілого 02.02.2020р. внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому слідчий зазначив у витягу, що вдень події рухомий автомобіль під керуванням обвинуваченого навпроти зупинки громадського транспорту «Їдальня № 3» по вул. Марійській м. Кривого Рогу допустив наїзд на потерпілого, який перетинав проїзну частину у невстановленому місці.

Згідно рапорту старшого інспектора-чергового Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_48 від 01.02.2020р.№ 2715 ним було отримано та зареєстровано повідомлення зі служби " 102" за заявою ОСОБА_9 , що він скоїв на вулиці марійській міста Кривого Рогу наїзд на пішохода який помер. Обвинувачений одразу ж після події ДТП, 01.02.2020 року о 20:31 здійснив дзвінок оператору служби "102"

(а.с. 4 т. 2)

Згідно другого рапорту вказаної вищі особи від 01.02.2020р. № 2716 ним було отримано та зареєстровано друге повідомлення зі служби " 102" за заявою органу охорони здоров`я в 20:45год. В день події про те, що обвинувачений збив потерпілого інваліда першої групи, який переходив дорогу в невстановленому місці, в результаті чого по приїзду швидка медична допомога констатувала його біологічну смерть, авто на місці події.

(а.с. 5 т. 2)

01.02.2020 року слідчий відділ розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_49 (далі - слідчий) за участю судово-медичного експерта та двох понятих здійснив огляд місця ДТП, склав протокол, схему та фототаблицю до нього.

01.02.2020р. слідчим прийнята постанова про призначення судово-медичної експертизи трупа потерпілого

02.02.2020р. слідчим прийнята постанова про визнання речовими доказами автомобіля обвинуваченого.

03.02.2020р. слідчий прийняв від ОСОБА_7 заяву про її залучення до провадження як потерпілої.

03.02.2020р. слідчим вперше допитаний в якості свідка обвинувачений.

07.02.2020р. слідчим прийнята постанова про призначення судової експертизи технічного стану транспортного засобу, а саме системи рульового керування автомобіля обвинуваченого та його робочої гальмівної системи.

Також 07.02.2020р. слідчим прийнята постанова про призначення транспортно-трасологічної експертизи для визначення місця наїзду автомобіля обвинуваченого на потерпілого відносно меж проїзної частини та поздовжного орієнтиру.

Також 07.02.2020р. слідчим прийнята постанова про призначення криміналістичної експертизи взуття потерпілого.

07.02.2020р. слідчим направлено доручення на ім`я начальника відділу комунікації ГУНП в Дніпропетровській області про направлення повідомлення в засоби масової інформації про ДТП з метою встановлення очевидців пригоди (а.с. 190-191 т. 2)

Також 07.02.2020р. слідчим направлено доручення на ім`я начальника Саксаганського відділу поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області про організацію проведення комплексу розшукових дій, спрямованих на встановлення свідків та/або очевидців ДТП, камер відеоспостереження, отримання будь-якої інформації з приводу вказаної події (а.с. 193-194 т. 2).

На а.с. 192 т. 2 кримінального провадження міститься копія роздруківки із сайту телевізійного каналу " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 01.02.2020р. статті під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_4 " із фото. З неї вбачається що журналіст каналу повідомив з місця ДТП, що 01.02.2020р. на вул. Марійській трапилась аварія. За попередньою інформацією правоохоронців водій їхав в бік шахти "Родина" з боку "весільного перехрестя", за словами водія, йому не було видно пішохода, та він збив його. Це трапилось в 50м від пішохідного переходу. На теперішній час правоохоронці 65-річного водія увезли для проходження освідування. Загиблому 49 років, мешкав в районі "Піонеру", мав інвалідність, відсутні пальці на руках та обох ніг, рухався на колінах, взуваючи на них взуття.

В цей же день слідчий зробив запит на ім`я директора КЗ " Криворізька станція екстреної медичної допомоги" ДОР щодо інформації про осіб, які виїжджали на місце ДТП, для їх подальшого допиту, а також інформацію про копії картки виклику швидкої медичної допомоги на місце ДТП (а.с. 200 т.2).

07.02.2020р. слідчим зроблений запит до лікарів психіатра та нарколога міста Кривого Рогу про інформацію щодо перебування обвинуваченого на обліку (а.с. 209 т. 2), відповіді від 17.02.2020р. негативні (а.с. 210-211 т. 2), також слідчим 07.02.2020 року зроблений запит до правоохоронних органів про інформацію, чи притягувався обвинувачений до адміністративної відповідальності (а.с. 212 т.2), відповідь від 17.02.2020р. про складання 29.12.2019р. щодо обвинуваченого протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 213 т.2), також 2020р. зроблено запит щодо наявності судимості у обвинуваченого та отримана відповідь з якої вбачається, що обвинувачений є раніше несудимою особою (а.с. 214-215 т. 2), також слідчим витребувані особисті документи обвинуваченого та зроблені копії паспорта, пенсійного посвідчення (а.с. 231-233 т. 2), позитивна характеристика з місця проживання обвинуваченого від 04.02.2020р. (а.с. 234 т. 2)

18.02.2020р. слідчим отримано відповідь, що встановити прямих свідків та очевидців ДТП, що мала місце на проїзній частині на проти зупинки громадського транспорту " Їдальня № 3" Саксаганському районі міста Кривого Рогу 01.02.2020р. приблизно о 20:25 години не надалось можливим. Камери відеоспостереження на місці та в районі місця скоєння ДТП відсутні ( а.с. 195-197 т. 2)

11.03.2020р. слідчий отримав зазначені відомості (а.с. 201-203 т. 2)

13.03.2020р. слідчим зроблений запит начальника УО АЗОР ГУНП в Дніпропетровській області про надання інформації стосовно всіх осіб, які зателефонували до лінії "102" та повідомили про ДТП (а.с. 198 т. 2)

17.03.2020р. отримана відповідь, що о 20:31год. 01.02.2020р. про ДТП першим повідомив обвинувачений зі свого абонентського номеру телефону, та о 20:45год. про це повідомив лікар установи охорони здоров`я (а.с. 199 т.2)

10.04.2020р. слідчим додатково допитана потерпіла у присутності її представника - адвоката ОСОБА_6 (далі - представника потерпілого).

В цей же день слідчим за участю вказаних осіб проведений слідчий експеримент з відеофіксацією та складений протокол про це.

10.04.2020р. слідчим допитаний в якості свідків пасажири автомобіля обвинувачена ОСОБА_26 та ОСОБА_25

07.05.2020р. з 21.18год. по 21:54год. слідчим був проведений слідчий експеримент від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_38 ОСОБА_39 , спеціаліста ОСОБА_19 у присутності двох понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_41 з метою перевірки та уточнення відомості наданих при допиті свідком ОСОБА_9 03.02.2020р.

В цей же день з 22:04год до 22:09год. (всього слідча дія тривала 5 хвилин) слідчим проведений другий слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката Вако МЮ, спеціаліста ОСОБА_19 , пішохода-статиста, без присутності понятих з метою встановлення максимальної можливої швидкості потерпілого-пішохода в умовах ДТП з урахуванням сходження з бордюрного каменю.

В цей же день з 22:15год. до 23:13год. слідчим проведений третій слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_38 , ОСОБА_43 , свідка ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_19 , у присутності понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_44 з метою встановлення щосекундного розсунення та встановлення видимості пішохода з робочого місця водія на підставі показань свідка ОСОБА_9 про місце розташування керованого ним автомобіля на проїзній частині під час руху, про швидкість керованого ним автомобіля, про місце наїзду на пішохода, його розташування, про місце розташування пішохода, де вперше свідок виявив його, місце розташування пішохода в момент втрати його з поля зору.

Крім того, 11.05.2020р. слідчим був допитаний свідок ОСОБА_23 - товариш потерпілого.

12.05.2020р. в якості свідків допитані поняття ОСОБА_41 та ОСОБА_46 , а також свідок ОСОБА_24 - водій автомобіля, який рухався за автомобілем обвинуваченого в день події.

13.05.2020р. слідчим винесено дві постанови про призначення судової авто-технічної експертизи та надання вихідних даних необхідних для проведення судової авто-технічної експертизи.

20.05.2020р. слідчим прийнята постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи.

01.06.2020р. слідчим був оглянутий без участі спеціаліста та понятих DVD-R компакт-диск, витребуваний ним 03.02.2020р. у командира полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг, на якому працівники поліції першими прибули на місці ДТП, та отриманий ним 11.02.2020р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з первинних документів, які були складені слідчим, та які мають важливе значення для кваліфікації транспортного злочину та без яких немає змоги відтворити обстановку події та її обставини, провести судову авто-технічну, трасологічну та інші експертизи, встановити механізм ДТП, недостатньо визначена та зафіксована конкретна дорожньо-транспортна обстановка, що склалась перед, під час та після ДТП, максимально не з`ясовані всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, а саме не зафіксована слідові картина (місце наїзду автомобіля на пішохода, сліди гальмування, наявні сліди на автомобілі та дорожньому покритті, які могли утворитись при наїзді рухомого автомобіля на пішохода та при його падінні підчас ДТП).

Не дивлячись на те, що після ДТП, слідчий вжив низку заходів, вирішальних для подальшого ефективного розслідування, а саме огляд місця ДТП, протоколювання, відібрання показань у всіх причетних до події осіб, а також огляд водія з метою встановлення наявності в його крові алкоголю чи психотропних речовин, призначення експертизи, подання клопотань про розшук свідків, проведення численних слідчих експериментів, проте майже всі докази, отримані в результаті цих дій, є, на думку суду апеляційної інстанції, сумнівними з підстав поверховості допиту свідків, нездатність знайти свідків події та відсутності об`єктивних даних для проведення судової авто-технічної експертизи.

Так, при огляді місця події зі схемою та фото таблицею належним чином не зафіксована зупинка громадського транспорту "Їдальня номер 3" (далі - ЗГГ), відсутній її детальний опис із зазначенням розмірів, наявності бордюрного каменю, інших перепон, які знаходяться між зупинкою та безпосередньо проїзною частиною. На схемі ДТП вказані численні цифри з вимірами біля позначення ЗГГ "Їдальня № 3" без умовних позначень, на ній відсутній замір відстані між ЗГГ та місцем розташування трупа після ДТП. Фототаблиця також не містить відображення місця знаходження трупа потерпілого відносно ЗГГ. При проведенні огляду місця події не встановлено місце наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого на потерпілого.

Ці недоліки могли бути виправлені при додатковому огляді місця події після допиту свідка ОСОБА_36 , у якого дома перед подією ДТП був потерпілий, та з яким перед подією ДТП він вживав спиртні напої, та якого свідок провів до зупинки громадського транспорту, де залишив самого.

При цьому слідчий допитав свідка ОСОБА_23 з фактичних обставин справи 11.05.2020р., тобто після спливу більше трьох місяців після ДТП. Зазначений свідок, як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції підтвердив, що в день події в вечірній час доби потерпілий прийшов до нього додому, вони разом вжили спиртні напої, та через 15 хвилин вдвох пішли на ЗГГ, оскільки потерпілий мав намір на громадському транспорті їхати додому, де він й залишив потерпілого. Через нетривалий час йому стало відомо, що потерпілий загинув у ДТП біля ЗГГ та він особисто повернувся на це місце та побачив загиблого на місці ДТП.

Слідчому на момент допиту свідка ОСОБА_23 було відомо, що при судово-токсикологічному дослідженні трупа потерпілого від 21.02.2020р. виявлений спирт у концентрації 4,69 проміле у крові та 3,48 проміле у сечі, тобто потерпілий перед ДТП перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння.

Відповідно до сталої експертної та судової практики з урахуванням даних досліджень, викладених у методичних посібниках, які використовуються експертами при судово-токсикологічному дослідженні біологічного середовища живої особи, є такі приблизні осередковані показники, які характеризують залежність між станом сп`яніння та вмістом алкоголю в крові, та при якій, враховуючи тяжкий ступінь сп`яніння можлива смерть.

Зміст алкоголю в крові 3.0-5.0 проміле, зміст алкоголю в крові 5.0-6.0 проміле є смертельним отруєнням, внаслідок якого настає смерть живої особи.

Проте, слідчій незважаючи на суперечливість показань свідка ОСОБА_50 щодо перебування потерпілого у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, його можливості взагалі самостійно рухатись, перебуваючи в такому стані, не усунув їх при допиті зазначеного свідка, який останнім бачив потерпілого живим.

Так слідчим, після спливу понад двох місяців після події, а саме 10.04.2020р. були допитані безпосередні свідки ОСОБА_51 та ОСОБА_25 , які знаходились в автомобілі обвинуваченого під час події ДТП.

Свідок ОСОБА_25 , яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні, як при проведенні досудового розслідування так і в судах першої та апеляційної інстанції підтвердила, що весь час руху автомобіля до моменту ДТП вона дивилась попереду себе на дорогу, та на узбіччі або на дорозі потерпілого не бачила. Проте слідчим не були перевірені ці показання свідка шляхом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_26 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні за обвинуваченим, показав, що під час руху він дивився весь час в інший бік та взагалі нічого не бачив.

Обом зазначеним свідкам невідомі обставини ДТП та їх механізм, проте зазначені свідки, згідно їх показань відчули несподіваний удар під час руху автомобіля, після якого він змінив напрямок руху, а тому ці показання свідків повинні були бути перевірені слідчим шляхом проведення слідчого експерименту за їх участі, з метою встановлення дійсного місця наїзду рухомого автомобіля на пішохода.

Також слідчим 12.05.2020р., тобто після спливу понад трьох місяців після події був допитаний безпосередній свідок ОСОБА_24 , який показав, що вдень та час події ДТП рухався за автомобілем обвинуваченого на відстані 15-20 м, який рухався зі швидкістю не більше 50 км/год та перед пішохідним переходом зменшив швидкість. Він підтвердив, що особисто не бачив потерпілого, ні на узбіччі, ні на проїзній частин, зрозумів, що відбулося ДТП, коли автомобіль під керуванням обвинувачено під`їжджав до ЗГГ, різко змінив напрямок руху у бік зустрічної смуги, після чого почав почув глухий звук удару та побачив, що з-під передньої частини перелетів якийсь предмет, та впав на асфальтне покриття. Обставини та механізм ДТП йому невідомі, момент у наїзду автомобіля на потерпілого він не бачив.

Проте слідчим також не були перевірені показання вказаного свідка шляхом проведення слідчого експерименту за його участі, який міг також вказати місце, де відбулось зіткнення автомобіля з потерпілим, оскільки вказаний свідок бачив, як автомобіль під керуванням обвинуваченого, з невідомих йому причин, різко змінив напрямок руху ліворуч.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що слідчим після спливу тижня після події ДТП приймались заходи щодо встановлення очевидців події або її свідків, проте такі особи не були встановлені, також слідчим не виявлено будь-яких носіїв інформації, які б зафіксували обставини ДТП.

Потерпіла ОСОБА_7 , яка також не була очевидцем події, обставини та механізми ДТП їй невідомі, прибула на місце ДТП після отримання дзвінка про пригоду від сина потерпілого о 20:40год.

Слідчий допитав потерпілу 03.02.2020р., яка показала, що вдень події вона спілкувалась з потерпілим близько 16:30год. по мобільному телефону та він сказав, що знаходиться у ОСОБА_36 , та буде дома приблизно о 19-20год.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_36 потерпілий в день події знаходився у нього не більше 15 хвилин, прийшов до нього у вечірній час, що не узгоджується із показаннями потерпілої, наведеними вище. При цьому слідчим не були прийняті заходи щодо усунення цих протиріч.

Судом апеляційної інстанції безпосередньо досліджені всі дані слідчих експериментів, які були проведені слідчим за участю учасників кримінального провадження, експертів та присутності понятих, досліджень і складені на підставі цих проведених слідчих дій протоколи та додатки до них, після чого оцінені з точки зору належності допустимості та достовірності та зроблений такий висновок.

Відповідно до статті 223 КПК України слідчі( розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання ( збирання доказів) або перевірку всіх отриманих доказів. Підставами для їх отримання є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення їх мети. Значення слідчих дій полягає в тому, що вони є основним способом збирання доказів та основним засобам всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань. Закон передбачає вичерпний перелік слідчих дій. Які з цих слідчих дій і в якій послідовності будуть проведені, залежать від конкретних обставин кримінального провадження, внутрішнього переконання слідчого чи прокурора, заявлених стороною захисту клопотань.

Відповідно до статті 240 КПК України з метою перевірки уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення дослідів чи випробувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що слідчим після двох допитів потерпілої 10.04.2020р. проведений слідчий експеримент за її участю з метою перевірки та уточнення її показань щодо можливого темпу руху потерпілого та на підставі показань потерпілої, демонстрацією нею можливого темпу руху потерпілого встановлений максимальний темп руху потерпілого, згідно якому ділянку шляху 3 м він долав за 6,42 секунди.

Суд апеляційної інстанції також вважає цей доказ неналежним та недопустимим доказом, оскільки він неможливий для використання для встановлення у кримінальному провадженні фактичних даних, обставин, що підлягають доказуванню в силу того, що потерпіла не є очевидцем та свідком події. Також ні при яких обставинах потерпіла не могла бути статистом, оскільки по-перше, вона не відповідає за своїми фізичними даними фізичним данним потерпілого, по-друге, є зацікавленою особою.

Також зазначений доказ, на переконання суду апеляційної інстанції, неправильно, неадекватно відображає нематеріальні сліди події, що досліджувались при проведенні цієї слідчої дії.

Так, потерпіла двічі показала перед проведенням слідчої дії, що вона не була очевидцем ДТП, про її обставини та механізм їй нічого не відомо, як і невідомо, при яких обставинах потерпілий, маючи фізичні вади верхніх та ніжних кінцівок, перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, опинився на проїзній частині дороги. При цьому потерпіла показала максимальний темп руху потерпілого в умовах, які не були максимально наближені до події, що передувала ДТП, а саме слідчий експеримент проводився не на місці події, потерпіла за своїми фізичними параметрами не відповідала фізичним параметрам потерпілого. Також при проведенні слідчого експерименту не було враховано стану тяжкого алкогольного сп`яніння потерпілого.

Що стосується слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката Вако МЮ, спеціаліста ОСОБА_19 , пішохода-статиста, без участі понятих вбачається, що слідчий провів слідчий експеримент з метою встановлення максимальної можливої швидкості потерпілого-пішохода в умовах ДТП з урахуванням сходження з бордюрного каменю, то на думку суду апеляційної інстанції, цей доказ також є неналежним, недопустимим, та недостовірним, оскільки потерпіла не була очевидцем або свідком події, тому її показання на місці події, як міг ходити потерпілий не мають ніякого значення для правильного вирішення справи. При цьому слідчим на свій розсуд без відповідного підтвердження, були задані дані, що потерпілий самостійно йшов. Звертає на себе увагу на той факт, що при проведенні численних слідчих експериментів використовувались два різні статисти-пішоходи (потерпіла та статист чоловічої статі), які не відповідали за фізичними параметрами потерпілого, а саме його зросту, також не було взято до уваги, що потерпілий під час події перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, та з урахуванням відсутності у потерпілого обох нижніх кінцівок, пальців на обох верхніх кінцівках, не була перевірена версія, чи взагалі при таких обставинах він міг рухатись, та чи не впав він з бордюрного каменю на дорогу, знаходячись біля електроопори, коли повз зупинку проїжджав автомобіль під керуванням обвинуваченого. Як вбачається з висновку додаткової СМЕ від 22.05.2020р., зважаючи на рівень ушкоджень відносно культі, характер виявлених ушкоджень, не виключно, що потерпілий знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні в момент контакту з автомобільним транспортом. При цьому експерт не зміг дати відповіді, на питання чи потерпілий перебував в процесі руху, в момент первинного контакту автомобіля з ним.

Що стосується слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_38 ОСОБА_39 , спеціаліста ОСОБА_19 у присутності двох понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_41 вбачається, що з метою перевірки та уточнення відомостей наданих при допиті свідком ОСОБА_9 , то суд апеляційної станції вважає його належним та допустимим доказом.

Так відповідно до ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена надавати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри,обвинувачення проти неї,у будь-який момент відмовитись відповідати на запитання,а вчинення дій всупереч всієї заборони має визнаватись істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. Тобто законодавець забороняє стороні обвинувачення вчиняти дії спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цієї заборони має визнаватись істотним порушенням прав людини основоположних свобод.

Так п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватись за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії,спрямовані на отримання показань від свідка,який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим мають визнаватись істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, відомості про ДТП надані обвинуваченим в якості свідка і відображені у подальшому у проведених під час слідчих експериментів, не суперечать його показанням, наданим ним у тому числі і у присутності захисників, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляді в суді першої та апеляційної інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що не дивлячись на те, що суд апеляційної інстанції вважає показання обвинуваченого з фактичних обставин справи, наданих ним в якості свідка при проведенні досудового розслідування, наголошує, що ці показання можуть бути визнані достовірними тільки в тому випадку, коли вони підтверджуються іншими доказами по справі, а саме показаннями свідків, даними проведеними слідчих дій, висновками експертиз тощо. Також при цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи, як на протязі досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції є незмінними, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_52 та ОСОБА_24 щодо відсутності на узбіччі або проїзній частині потерпілого під час ДТП та виявлення обвинуваченим потерпілого тільки після наїзду на нього.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, призначення експертизи з використанням показань обвинуваченого, які були надані ним у якості свідка, незмінність вказаних показань протягом досудового розслідування та судового розгляду, не можуть свідчити про істотні порушення прав людини і основоположних свобод та обмеження права обвинуваченого на захист.

Що стосується слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_38 , ОСОБА_43 , свідка ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_19 , у присутності понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_44 , то, на думку суд апеляційної станції цей доказ також є недостовірним, неналежним та недопустимим, оскільки при його проведенні були використані показання потерпілої про максимальну можливу швидкість руху потерпілого, оскільки вона не була очевидцем події та є заінтересованою особою, крім того використаний статист-пішохід, який, щоб відповідати зросту потерпілого 135см дещо присів.

Протокол вказаної вище слідчої дії містить також вимірювання місця, де вперше обвинувачений виявив пішохода з урахуванням двох варіантів швидкості руху автомобіля та встановлено, що обвинувачений, обидва понятих на відстані автомобіля 27м до місця наїзду, пішохід статист максимально наближений до краю проїзної частини показали, що пішохода видно. На відстані 6,9м та пішохода-статиста на 0,08м віддалено на відстань від місця наїзду на 0,5сек. - обвинуваченому та обом понятим не видно пішохода - статиста.

Судом апеляційної інстанції також ретельно досліджені висновки транспортно-трасологічної експертизи від 06.03.2020р. та судово-трасологічної експертизи від 26.02.2020р. та зроблені такі висновки.

У висновку транспортно-трасологічної експертизи від 06.03.2020р. бракує чіткої відповіді на питання щодо точного розташування місця наїзду на потерпілого відповідно межі проїзної частини та поздовжнього орієнтиру.

Також наявний відсоток ймовірності щодо визначення експертом можливого місця наїзду на пішохода щодо прив`язки до його головного убору та осипу скла. З урахуванням зазначення експертом в резолютивній частини висновку двох взаємовиключних висновків, суд апеляційної інстанції не може прийняти цей доказ як достовірний.

Що стосується висновку судово-трасологічної експертизи обох черевиків потерпілого від 26.02.2020р., то він, на думку суду апеляційної інстанції, також є недостовірним, оскільки не містить висновку, що сліди ковзання, наявні на черевиках потерпілого, утворилися під час ДТП.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недопустимість та недостовірність висновку судового авто-технічної експертизи від 19.05.2020р., оскільки слідчий на свій розсуд надав експерту вихідні дані щодо перетинання потерпілим проїзної частини зліва направо, оскільки висновком додаткової судово-медичної експертизи від 22.05.2020р. не була надана відповідь на це питання.

Також експертом з наявним відсотком ймовірності та наявними суперечностями зроблений висновок від 06.03.2020 року про місце наїзду автомобіля на пішохода. Обидва висновки склав судовий експерт ОСОБА_22 , який приймав участь у проведенні багатьох слідчих експериментах у даному кримінальному провадженні.

Крім того, при проведенні вказаної судової авто-технічної експертизи експертом ОСОБА_19 біли використані вихідні дані, які були отримані під час слідчого експерименту від 07.05.2020р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , спеціаліста ОСОБА_19 у присутності двох понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_41 (а.с. 77-82 т. 2)

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що при проведенні досудового розслідування шляхом здійснення численних слідчих дій, проведення численних судових експертиз об`єктивно не встановлені дійсні обставини ДТП за участю обвинуваченого та потерпілого, не визначено точного місця наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого на потерпілого, не визначена точного моменту виникнення " небезпеки для руху" та " перешкоди для руху", які є складовими п. 12.3 ПДР України, і залежно від з`ясування цих та інших обставин органом досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям водія та пішохода.

Судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено були досліджені всі обставини кримінального провадження, оцінений кожний доказ точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, зроблений правильний висновок, що обвинувачення щодо ОСОБА_9 ґрунтується на неналежних, недопустимих та недостовірних доказах.

Так стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений вчинив наїзд на потерпілого, який перебуває у причинному зв`язку з порушенням водієм п. 12.3 ПДР України, що тягне до ухвалення виправдувального вироку при визнанні обвинуваченого невинуватим у пред`явленому обвинуваченні через недоведеність його винуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, якою завдано тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких він помер на місці ДТП, а тих доказів сторони обвинувачення, які не були визнані судом першої інстанції неналежними та недопустимими, недостатньо для висновку про винуватість обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом з урахуванням рішення ЄСПЛ у справі "Гефген проти Німеччини" щодо доктрини плодів отруйного дерева відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою, також є неналежними.

Суд апеляційної інстанції повторно, всебічно повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Так органом досудового розслідування не доведена подія кримінального правопорушення, а саме спосіб його вчинення, обставини його вчинення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення, порушення обвинуваченим саме п. 12.3 ПДР України, які призвели до ДТП, наслідково-причинний зв`язок між ними.

Зібрані органом досудового розслідування докази на підтвердження винуватості ОСОБА_9 були перевірені та оцінені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та зроблені однакові висновки, що належних, допустимих та достовірних доказів, наявних у кримінальному провадженні, недостатньо для висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті.

Безпосередньо свідки події ОСОБА_25 та ОСОБА_24 не бачили механізму ДТП, про те як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції категорично підтвердили, що ні на узбіччі біля ЗГГ, ні на проїзній частині вони не бачили потерпілого, а побачили темний предмет, який перелетів на автомобіль, тільки безпосередньо під час ДТП.

При проведенні досудового розслідування не встановлено конкретне місце наїзду автомобіля на потерпілого, яким чином та при яких обставинах він опинився на проїзній частині. Слідчим фактично всі вихідні дані були встановлені з показань потерпілої, яка не була свідком то очевидцем події, є зацікавленою особою, та з показань обвинуваченого, наданих ним в якості свідка. У висновках судово-автотехнічних, транспортно-трасологічних експертиз використані джерела доказів, визнаних судом недопустимими, відсутні чіткі відповіді про місце наїзду автомобілем на пішохода, використані слова "ймовірно", "можливо", містяться протиріччя, висновок є незрозумілим, та не може бути визнаний допустимим доказом по справі. Також не встановлено, як при таких фізичних вадах та перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп`яніння потерпілий міг рухатись, не встановлена можлива траєкторія, швидкість його руху при такому стані, та необхідність руху потерпілого проїзною частиною в даній дорожній обстановці. Також не були встановлені точні момент "небезпеки для руху" автомобіля під керуванням обвинуваченого та момент "перешкоди для руху" цього автомобіля, які при розслідуванні справ цієї категорії є складовими для правильного визначення порушення водієм п. 12.3 ПДР України.

Враховуючи, що тільки на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів суд повинен зазначити у вироку, які вихідні дані він визнав такими, що відповідають дійсності, та з їх урахуванням оцінити висновок експерта, вихідні дані надані слідчим для проведення авто-технічної експертизи, на думку суду апеляційної інстанції, були отримані с порушенням КПК України.

Судом апеляційної інстанції ретельно були досліджені всі слідчі експерименти та висновки судових експертиз, в яких прийняв участь в якості спеціаліста та судового експерта судовий експерт ОСОБА_22 , встановлено, що він при проведенні судової авто-технічної експертизи не дотримався вимог ст.ст. 101, 102 КПК України, а саме хоч і провів дослідження, зробив за їх результатами висновки, проте не надав обґрунтованих, переконливих відповідей на запитання експертизи. При цьому судовий експерт ОСОБА_22 в мотивувальній частині експертизи навів незрозумілі методи дослідження наданих йому слідчим вихідних даних, які ним же самим були встановлені при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого в якості свідка, а саме даних щодо віддалення автомобіля під керуванням обвинуваченого від місця наїзду в момент можливого виявлення пішохода в двох варіантах.

Також судовий експерт при формулюванні висновку судової авто-технічної експертизи не виклав покроково, яким чином повинні були діяти обвинувачений та потерпілий в даній дорожній ситуації при обставинах, які йому особисто були відомі з матеріалів кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок судової авто-технічної експертизи є недопустимим, недостовірним доказом, оскільки при проведенні експертизи були використані такі вихідні дані, які не відповідали фактичним обставинам справи, а саме були використані показанням потерпілої щодо траєкторії та швидкості руху потерпілого, взагалі не вимірялась висота бордюрного каменю та можливість спуску з нього потерпілого при його фізичному стані та стані тяжкого алкогольного сп`яніння, використання різних статистів-пішоходів при проведенні слідчих дій для встановлення будь-яких вихідних даних, незрозумілі розрахунки зупиночного шляху тощо.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що водій транспортного засобу може бути визнаний винуватим у порушенні правил дорожнього руху тільки у тому випадку, якщо він не виконав якогось передбаченого цими правилами обов`язку, проте у тому разі, якщо такий обов`язок на нього не покладається, він не передбачає і не повинен передбачати виникнення аварійної обстановки, тобто не порушує ПДР.

Формула обвинувачення щодо водія ОСОБА_9 виражена вказівкою на можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_13 та зроблена слідчим без вирішення питання, чи був зобов`язаний водій у конкретній обстановці, що склалася, вжити певних заходів, чи була перешкодою руху поява пішохода тощо.

При кваліфікації діяння за ст. 286 КК України необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням водієм правил безпеки чи експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в цьому злочині відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями водієм ПДР та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.

Також при проведенні досудового розслідування при складанні обвинувального акту слідчий належним чином не вмотивував висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого шляхом співставлення ознак установленого судом злочинного діяння та ознак кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним законом, та не сформулював висновок про їх відповідність.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_6 про те, що вирок є упередженим, незаконним, несправедливим, необ`єктивним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального закону, невідповідністю висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, та доводи прокурора, що вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідності висновку суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, є неспроможними, оскільки оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим судовим рішенням.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, встановленим, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції повно, всебічно та неупереджено досліджено всі обставини справи, перевірені та оцінені всі наявні у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, та вся сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку з обґрунтуванням підстав, з яких він одні докази прийняв до уваги, а інші відкинув.

Висновки суду першої інстанції викладені переконливо, не мають суперечностей та відповідають встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення також викладений переконливо, є правильним, та з яким погоджується суд апеляційної інстанції.

Так судом першої інстанції відповідно до діючого КПК було вжито всіх передбачених законом заходів до всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин справи, що є одним з важливих принципів правосуддя.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_6 , що він особисто, як представник потерпілого, не здійснював жодних зйомок на відеокамеру слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 та його участі, це є припущенням суду першої інстанції та свідчить про його упередженість, разом з тим суд при визнанні вказаного слідчого експерименту недопустимим доказом, послався на невідоме джерело права щодо встановлення швидкості пішохода з протезом ноги, доєднаного захисником обвинуваченого, що є грубим порушенням КПК України; також судом не наведено правову норму, яка забороняє йому здійснювати відеозйомку слідчих дій, та які права та свободи обвинуваченого цим порушуються; що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , який суд першої інстанції вважає недопустимим доказом, не міститься в матеріалах провадження або його неможливо ідентифікувати, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими за таких підстав.

Слідчий експеримент, як слідча дія відповідно до статті 240 КПК України може бути проведений шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. До її участі можуть бути також залучені потерпілі та представники. Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалась досліджувана дія чи подія.

Якщо клопотання про проведення слідчого експерименту заявила потерпіла або її представник, її участь є обов`язковою, крім випадків, коли через специфіку слідчої дії це неможливо або така особа відмовилась від участі в ній.

Тому, перш ніж проводити дослідницькі дії, необхідно відтворити (реконструювати) обстановку, в якій вони проводитимуться. Ступінь реконструкції залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій здійснюватиметься, від можливості реконструювання. Недотримання цієї умови розцінюється як порушення вимог КПК, що спричиняє втрату доказового значення одержаних даних.

Так слідчий при допитах потерпілої отримав певні відомості щодо потерпілого ОСОБА_13 , та без врахування того факту, що потерпіла не була очевидцем та свідком події ДТП, за своїми фізичними даними не може бути статистом, а саме відтворювати будь-які дії потерпілого, без врахування факту перебування потерпілого під час події ДТП у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, провів низку слідчих експериментів за участю потерпілої та її представника без залучення понятих для уточнення та перевірки цих даних. Зазначені слідчі дії були проведені без відтворення обстановки, наближеної до події ДТП, та без врахування специфіки цієї слідчої дії, а саме що потерпілий був особисто без нижніх кінцівок до колінних суглобів, без пальців на обох верхніх кінцівках, який під час події перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння.

Тому суд першої інстанції правильно визнав протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої та її представника недопустимими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілий та її представника щодо застосування представником потерпілих при проведенні слідчого експерименту технічних засобів фіксації, то вони також не мають під собою підґрунтя. При проведенні цієї слідчої дії закон надає право слідчому або за його дорученням залученому спеціалісту проводити вимірювання фотографування, звуко- чи відеозапис тощо, які долучаються до протоколу.

Оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, зберігається в матеріалах кримінального провадження. Їх резервні копії зберігаються окремо відповідно до ч. 3 ст.107 КПК України.

Доводи апеляційної скарги потерпілої та її представника, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 86, 87, 89, 318 КПК України застосував власне тлумачення підстав визнання доказів очевидно недопустимими, яке не узгоджується з положеннями КПК України та суттєво звужує їх, пов`язавши очевидну недопустимість доказів з наявністю істотного порушення прав і свобод людини та вирішивши, що лише наявність таких порушень слугує підставою для визнання доказів очевидно недопустимими; що стороною захисту не надавалось до суду першої інстанція жодних клопотань про визнання недопустимими доказами протоколу допиту свідка ОСОБА_9 у присутності його адвокатів, чи протоколів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого, судом першої інстанції також не наведено які самі істотні права та свободи обвинуваченого були порушені під час проведення зазначених вище слідчих дій на протиставлення наслідків його протиправних дій - смерті людини частково приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, а саме щодо відсутності порушення ст. 87 КПК України, проте показання, надані обвинувачем в якості свідка при досудовому розслідуванні та надані ним при проведенні слідчого експерименту правильно були оцінені, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції як такі, що підтверджують тільки встановлені судом фактичні дані щодо події ДТП, проте ніяким чином не підтверджують його винуватість у порушенні п. 12.3 ПДР України, що потягло до наїзду його автомобіля на потерпілого ОСОБА_13 при обставинах, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та призвело до його смерті, причинно-наслідковий зв`язок між цим. Як вже наголосив суд апеляційної інстанції, при проведенні слідчого експерименту з внесенням до протоколу цієї слідчої дії, а потім наданих як вихідних даних для проведення судової авто-технічної експертизи, слідчим або експертом були незрозумілим способом проведені вимірювання вихідних даних щодо віддалення між моментом виявлення свідком ОСОБА_9 пішохода ОСОБА_13 до моменту його втрати з поля зору водієм в двох варіантах, що в свою чергу потягло до визнання як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції висновку судової авто-технічної експертизи неналежним, недопустимим та недостовірним доказом.

Доводи апеляційної скарги потерпілої та її представника, що суд у порушення вимог ст.ст. 134, 318 КПК України 08.11.2022р. здійснив судовий розгляд без участі потерпілої та її представника, не повідомивши їх про час та дату слухання справи, та доводи апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції при ухваленні вироку недодержано його форми та порядку ухвалення, а саме порушення положення ст. 376 КПК України 18.11.2022р. без викликів сторін оголошено начебто вступну та резолютивну частини вироку без посилання на те, що це вступна та резолютивна частина вироку, обґрунтування такої необхідності та не зазначено дату проголошення повного тексту вироку, тобто фактично судом ухвалений вирок без мотивувальної частини, що підтверджується ненаданням сторонам на протязі п`ятиденного терміну повного тексту вироку, 06.12.2022р. вказаний вирок внесений до ЄДРСР та надано сторонам; у вироку зазначено прокурора ОСОБА_14 , який участь у судових дебатах не приймав, є також неспроможними за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.11.2022р. судом першої інстанції завершено розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , та оголошено про вихід суду до нарадчої кімнати, перед виходом до нарадчої кімнати судом проголошено, що проголошення судового рішення відбудеться 18.11.2022р. о 14:00год. Вказана інформація доведено до відома всіх учасників кримінального провадження, що підтверджується журналом судового засідання та відеозаписом.

18.11.2022р. на проголошення судового рішення після виходу суду з нарадчої з`явився обвинувачений ОСОБА_9 , інші учасники кримінального провадження до судового засідання не прибули.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Проголосивши резолютивну частину вироку після виходу з нарадчої кімнати, суд першої інстанції скористався своїм правом, передбаченим КПК України, при цьому форма проголошення судового рішення відповідно до вимог ст. 376 КПК України, як наголосив у своїй апеляційні скарзі прокурор, не передбачена.

Зазначення у вступній частині прізвища лише прокурора ОСОБА_14 не можна вважати суттєвим порушенням, оскільки вказаний прокурор входив до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні та з 18.05.2022р. приймав участь у судових засіданнях.

Доводи апеляційної скарги потерпілої та її представника, в яких вони прохають дослідити та оцінити всі докази по справі, оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачена визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, цивільний потерпілого ОСОБА_13 задовольнити у повному обсязі, не підлягають задоволенню, з урахуванням того, що висновок суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, вирок суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим судовим рішенням.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України не навів переконливих, конкретних доводів щодо підстави виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а тільки абстрактно надав оцінку лише деяким доказам, що є істотним порушенням КПК України; що всі надані стороною обвинувачення докази є допустимими та поза розумним сумнівом доводять наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тому висновки суду першої інстанції щодо виправдання обвинуваченого є помилковими; та вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог КПК України та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з ухваленням нового вироку, яким визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, позбавивши обвинуваченого права керування транспортним засобом строком на три роки, то вони також не мають підґрунтя, оскільки суд першої інстанції в ухваленому вироку переконливо виклав підставу виправдання обвинуваченого - недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із зазначенням мотиву щодо кожного доказу, з яких він відкинув докази сторони обвинувачення.

Крім того доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладено на сторону обвинувачення, адже ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий якщо відповідно до вимог ст. 17 КПК України сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом. В даному кримінальному провадженні всім доказам, які були зібрані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, після їх безпосереднього дослідження в судовому засіданні, надана відповідна оцінка, наведена вище. Так більшість наведених вище та оцінених доказів визнані неналежними, недопустимими та недостовірними з наведенням мотивів, оскільки вони є сумнівними, зібраними із порушенням КПК України та не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилати суд при ухваленні судового рішення. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, та які є недостовірними. Усі сумніви про доведеність вони особи тлумачаться на її користь. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і може ухвалюватись лише за умов доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Як встановлено в суді першої та апеляційної інстанції, при досудовому розслідуванні та в суді сторона обвинувачення не довела винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах викладених в обвинувальному акті, тому суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок, який суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає вимогам ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.11.2022р., яким щодо обвинуваченого ОСОБА_9 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення - залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.11.2022р., яким щодо обвинуваченого ОСОБА_9 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді