Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2024 року м. Рівне

Справа № 572/977/21

Провадження № 11-кп/4815/206/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000842 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сарни Рівненської області, громадянина України проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 Кримінального Кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 187 КК на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 22 листопада 2020 року, зарахувавши 3 дні затримання з 20 листопада 2020 року.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_5 залишено попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та частково скасовано арешт майна у даному кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він приблизно в другій декаді жовтня 2020 року (точно часу досудовим розслідування не встановлено) спільно з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження та третьою невстановленою на даний час органом досудового розслідування особою (матеріали відносно якої під час досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження), перебуваючи в місті Сарни Рівненської області, з корисливих мотивів, спрямованих на відкрите заволодіння чужим майном, здійснили попередню домовленість щодо здійснення нападу на домоволодіння подружжя осіб похилого віку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою заволодіння належним їм майном.

Реалізуючи попередню домовленість, ОСОБА_5 спільно з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, та іншою невстановленою особою, умисно 19 листопада 2020 року, приблизно о 20 год. 00 хв. прибули до господарства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . Переконавшись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, з метою виконання свого злочинного умислу, через ворота, увійшли на територію домоволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Побачивши ОСОБА_9 , яка перебувала на території подвір`я, вчинили напад на потерпілу - застосувавши до неї насильство, яке є небезпечне для життя та здоров`я і виразилося у здавлені органів шиї руками, зв`язавши за допомогою поліпропіленових стяжок, рук та ніг, чим позбавили її можливості вільно пересуватися, та встромили до ротової порожнини тканину у вигляді «кляпу» і відвели до господарського приміщення, де перев`язали очі та шию рушником, накрили покривалами і вийшли з вказаного приміщення, спричинивши їй таким чином тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних.

Опісля ОСОБА_5 , особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження та третя невстановлена на даний час органом досудового розслідування особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження), відкривши вхідні двері, проникли в приміщення житлового будинку та умисно вчинили напад на ОСОБА_8 , який на той час перебував у одній з кімнат будинку, наносячи йому удари руками в область голови та тулуба, чим заподіяли потерпілому тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних, після чого, застосувавши фізичну силу до потерпілого ОСОБА_8 , зв`язали йому руки та ноги поліпропіленовими стяжками, чим позбавили його можливості вільно пересуватися в приміщенні житлового будинку, та встромили до ротової порожнини тканину у вигляді «кляпу». В будинку відшукали належні потерпілим: кошти в сумі 38 000 грн. та 2 200 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 листопада 2020 еквівалентно 61 886 грн.; пару чоловічих шкарпеток, пляшку шампанського «Советское», ємкістю 0, 75 л., вартістю 84 грн.; пару чоловічих шкарпеток, чорного кольору на кашемірі; домашнє вино, ємкістю 0,25 л, яке знаходилося в пляшці з - під горілки «Малинівка Святкова». Вказаним майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 89 970 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить цей вирок змінити, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 цього Кодексу.

На обґрунтування заявлених вимог вказав, що даний вирок є надто суворим, оскільки наявні обставини, які пом`якшують його покарання, а саме визнання своєї вини у повному обсязі, щире каяття, активне сприяння слідству та щирий жаль стосовно скоєного злочину. Зазначив, що він працював та сплачував податки, його мама є інвалідом І групи, він добровільно видав кошти потерпілим, та бажає вступити до лав ЗСУ.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 просить змінити кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч.3 ст. 187 на ч.3 ст. 186 КК, призначивши йому покарання у межах санкції цією статті. На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, скасувавши йому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд надав неправильну оцінку зібраним доказам, оскільки в діях обвинуваченого ОСОБА_5 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК. Зокрема вказав, що згідно показань обвинуваченого, ОСОБА_5 особисто тілесних ушкоджень потерпілим не наносив, заперечивши факт застосування насильства стосовно потерпілих.

Також захисник зазначив, що висновки експертів свідчать лише про наявність у потерпілих тілесних ушкоджень, однак не є доказом винуватості ОСОБА_5 у їх заподіянні, жодних тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, ч.3 цієї статті передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак сторона захисту, ставлячи вимогу про зміну кваліфікації дій ОСОБА_5 з ч.3 ст. 187 КК на ч.3 ст. 186 цього Кодексу, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, встановлених судом першої інстанції, із посиланням на вимоги ч.3 ст. 404 КПК для такого дослідження. При цьому, колегією суддів не встановлено, що судом першої інстанції було допущено процесуальні порушення при дослідженні доказів.

Зважаючи на вказане, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, та кваліфікації його дій за ч.3 ст. 187 КК, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 КПК та він відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого ознак розбою, натомість необхідність кваліфікації вчиненого діяння за ст.186 КК - як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, позбавлені підстав, оскільки суперечать доказам у справі.

Розділ VI кримінальному кодексу України містить визначення кримінальних правопорушень проти власності, до яких віднесено і розбій - стаття 187 КК. Розбій - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Згідно діючого законодавства та судової практики, при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

У постанові від 07.10.2020 (справа № 589/2313/18) Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду вказав, що домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_10 на подвір?ї власного господарства на неї напало троє чоловіків, унаслідок чого отримала тілесні ушкодження. Коли пізніше опритомніла у господарському приміщенні, то відчула, що її руки і ноги зв?язані. Розв?язавшись, вона пішла в будинок, де виявила чоловіка ОСОБА_8 , який був також зв?язаний і лежав на підлозі.

Показанням потерпілої ОСОБА_10 відповідають висновки судово-медичних експертиз №303 та №304 від 20.11.2010 як щодо характеру виявлених у кожного з потерпілих тілесних ушкоджень, так і часу їх отримання. Зокрема у ОСОБА_9 виявлено ряд тілесних ушкоджень в області голови та шиї, які були спричинені внаслідок травматичних дій тупими, тупими твердими предметами із обмеженою контактуючою поверхнею, а також синці на руках та ногах, які могли виникнути внаслідок дії стиснення кінцівок предметом типу мотузки. У потерпілого ОСОБА_8 було виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на руках та передпліччі, які могли виникнути внаслідок травматичних дій тупими, тупими твердими предметами із обмеженою контактуючою поверхнею, а також внаслідок дії стиснення кінцівки будь-яким м`яким предметом типу мотузки.

Вказаним показанням не суперечать дані місцевому суду пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно обставин вчинення цього кримінального правопорушення. Зокрема обвинувачений показав суду, що він погодився на пропозицію місцевого мешканця на ім?я ОСОБА_11 , висловлену йому навесні 2020 року про допомогу у поверненні боргу. Він разом із зазначеним ОСОБА_11 і третьою особою прибули до житлового будинку потерпілих, на подвір?ї якого дочекались жінку. ОСОБА_5 закрив їй долонею рот, а інші зв?язали потерпілій руки і ноги та її залишили у господарському приміщенні цього будинку. Коли проникли в будинок, то виявили там чоловіка, якому також зв?язали руки і ноги, а після цього заволоділи коштами у національній валюті та доларах США, а також пляшкою ігристого вина «Советскоє». Ці кошти він залишив собі щоб наступного дня розділи між всіма учасниками.

Колегія суддів зауважує, що хоча виявлені у потерпілих тілесні ушкодження, відповідно до цих висновків експертиз, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, однак, зважаючи на те, що в даному випадку троє фізично здорових чоловіків з метою незаконного заволодіння майном, застосували фізичне насильство, поєднане із закриттям органів дихання (здавлення шиї руками, закриття ротової порожнини тканиною у вигляді «кляпу»), та зв`язуванням рук та ніг, до потерпілих, які є особами похилого віку, тому є усі підстави стверджувати, що в момент заподіяння вказане насильство було небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .

Отже здобуті у провадженні докази з огляду на послідовність і характер дій нападників об`єктивно доводять умисел на здійснення саме розбійного нападу на потерпілих, який було заздалегідь ретельно сплановано і підготовлено співучасниками.

Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 194/1006/17 вказав, що при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що в момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, він є незначним. Натомість, за загальним визначенням, розбій, як злочин проти власності, це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не наносив потерпілим тілесних ушкоджень, то колегія суддів зауважує, що як було встановлено місцевим судом та факт чого не заперечував обвинувачений, вказаний злочин був ним вчинений за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження та третьою не встановленою на даний час органом досудового розслідування особою.

Так, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне скоєння цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про його спільне вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його скоєння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину. Як убачається з ч.2 ст.28 КК, домовленість має стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо).

Тобто вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб має місце тоді, коли в ньому брали участь принаймні дві і більше особи, які домовились про спільне його вчинення, а тому відповідальність за вказаний злочин настає для всіх співучасників, незважаючи на обсяг вчинених ними дій.

Згідно вимог ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно ч.2 ст.50 цього Кодексу таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_5 вид та міра покарання в повній мірі відповідають обставинам даного кримінального провадження та особі винного, та є додатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що вказаний вирок місцевого суду є законним, мотивованим та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3