Справа № 127/4389/22
Провадження №11-кп/801/357/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000706 від 01.12.2021 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2024, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниці, громадянин України, неодружений, з вищою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 19.09.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі сімнадцяти тисяч гривень,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, до призначеного за даним вироком покарання приєднано покарання, призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2022 у виді штрафу в розмірі сімнадцяти тисяч гривень, яке допущено до самостійного виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з 03.10.2023 по 10.01.2024.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 , скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 вирішено рахувати з дати ухвалення вироку, тобто з 10.01.2024.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_11 , щодо якого судове рішення не оскаржувалось.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2021 близько 19.30 год ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_11 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, відкрито, узгоджено між собою, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, підійшли до раніше незнайомого їм неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спілкувався зі своїми знайомими, та почали вимагати передати їм телефон, який він тримав у руках.

Після чого, діючи із застосуванням до потерпілого ОСОБА_12 насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в тому, що ОСОБА_10 наніс два удари в область голови ОСОБА_12 , в результаті яких останній отримав тілесні ушкодження у виді крововиливу та садна на червоній облямівці нижньої губи по центру, які відповідно до висновку експерта №1146 від 03.12.2021, належать до легких тілесних ушкоджень, висловлюючи на адресу потерпілого образливі висловлювання та погрози.

В подальшому, ОСОБА_12 , з метою припинення протиправних дій щодо нього, забіг до приміщення магазину «Продукти 24», АДРЕСА_2 . В свою чергу, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , переслідуючи ОСОБА_12 близько 19:57 год зайшли за ним до приміщення магазину, де ОСОБА_10 наніс лівою рукою удар в область голови потерпілого, а ОСОБА_11 , з метою обмежити потерпілого в можливості пересуватися та чинити будь-який опір, притиснув його своїм тілом до торгівельної стійки, та спільно намагалися вирвати мобільний телефон, марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 9Т 4/128 gb Carbon Gray», вартість якого згідно висновку експерта №634/22-21 від 26.01.2022 становить 4736,85 грн, який утримував в руках ОСОБА_12

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не виконали усі дії, які вважали за необхідним з причин, що не залежали від їх волі, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, внаслідок чого, потерпілому ОСОБА_12 намагалися заподіяти матеріальної шкоди на суму 4736,85 грн.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018), як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на безпідставність приєднання ОСОБА_10 невідбутої частини покарання за попереднім вироком при застосування ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисника та представника потерпілого, які поклались на розсуд суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам та не оскаржуються сторонами.

Доводи прокурора про неправильне призначення покарання обвинуваченому апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990

«Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного

Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення

вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від

24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»

акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про

зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Наведені вимоги залишились поза увагою Вінницького міського суду.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в

частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після

постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в

іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У

цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю

злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З аналізу зазначених вище норм кримінального закону вбачається, що,

застосовуючи правила ч. 4 ст. 70 КК України, суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань за декількома вироками.

Разом з тим, за правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді

штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків

складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості

застосування положень ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за

сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на

необхідність такого застосування. Водночас ч. 3 ст. 72 КК передбачає не

самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено

покарання у виді штрафу, а лише неможливість складення цих покарань з

іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за

сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих

покарань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10

раніше судимий вироком Вінницького міського суду Вінницької області від

19.09.2022 до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі

неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі сімнадцять тисяч гривень в дохід держави.

Злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком, вчинено

ОСОБА_10 30.11.2021, тобто до постановлення вироку у попередньому провадженні.

Незважаючи на вказані норми закону, суд першої інстанції,

призначивши ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України та прийшовши до правильного переконання про необхідність призначення йому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України, обрав неправильний порядок призначення покарання, а тому фактично визначив спосіб призначення покарання, який регламентується ст. 71 КК України, приєднання невідбутої частини покарання, а не ст. 70 КК України, а саме поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таке неправильне застосування закону України про кримінальну

відповідальність є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2024

щодо ОСОБА_10 та

ОСОБА_11 змінити в частині призначення покарання ОСОБА_10 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 3 ст. 15 - ч. 2

ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на

ОСОБА_10 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З резолютивної частини оскаржуваного вироку виключити вказівку про

призначення ОСОБА_10 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом приєднання до призначеного за даним вироком покарання покарання,

призначеного вироком Вінницького міського суду від 19.09.2022, у виді штрафу, яке допустити до самостійного виконання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_10 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та покарання призначене цим вироком та покарання призначене вироком Вінницького міського суду від 19.09.2022 віднести до самостійного виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3