ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1752/24 Справа № 182/2137/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року у кримінальному провадженні №0000538 від 18.02.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, особою з інвалідністю та депутатом не являється, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.03.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття покрання звільненого з іспитовим строком 3 роки;

-25.08.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільненого 20.11.2013 року по відбуттю строку покарання;

-11.06.2019 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, п.1 ч.1 ст. 76 КК України від відбуття покарання звільненого з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2019 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 10 днів.

Вирішено питання щодо: початку строку покарання; стягнення витрат на залучення експерта; долі речових доказів.

Стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обрано. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 18.02.2020 року, приблизно о 22:15 годин, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , зазирнув через паркан вищевказаного будинку і побачив, що у дворі нікого немає. У зв`язку з чим у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з території вищевказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_8 перебуваючи в тому самому місці та в той самий час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_2 , де вийняв скло з вікна будівлі літньої кухні і таким чином проник до приміщення літньої кухні, розташованої на території вище вказаного домоволодіння. Звідки таємно умисно із корисливих мотивів, повторно намагався викрасти алюмінієву драбину висотою 180 см., лопату штикову з нержавіючої сталі з дерев`яним держаком, 12 штук нових тремпелів (плечики) з нержавіючої сталі, вартість яких відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №102 від 20.03.2020 року становить 1515,90 грн., 184,61 грн. та 101,64 грн. відповідно, а також інше майно, а саме: дві ножівки по дереву та совок з нержавіючої сталі, які матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_9 не представляють.

Внаслідок чого намагався спричинити потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1802,15 гривень, але з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину працівниками поліції.

Зазначені умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення.

Доводи апеляційної скарги:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 року про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, скасувати. Кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду 1-ї інстанції є незаконним, постановленим з порушенням норм чинного законодавства та має бути скасованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що в ході судового розгляду не отримано достатніх і беззаперечних доказів скоєння ОСОБА_8 замаху на крадіжку з домоволодіння потерпілої ОСОБА_11 . Зазначає, що її підзахисний взяв провину на себе, оскільки слідчий йому так запропонував, та обіцяв, що його не посадять. А під час слідчого експерименту ОСОБА_8 розповів, що саме він намагався викрасти, оскільки слідчий кілька разів перед проведенням експерименту повторював, які саме речі слід вказати.

Вказує, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не бачив звідки виводили обвинуваченого співробітники поліції.

Вважає, що із наведених підстав протокол проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 року не можна вважати доказом винуватості.

Звертає увагу, що судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки не було допитано обвинуваченого в судовому засіданні, а він лише відповідав на запитання суду та інших учасників провадження.

Позиції сторін в суді :

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просила її апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 відмовити.

Повідомлений про час на місце розгляду апеляційної скарги захисника обвинувачений ОСОБА_8 клопотання про його участь в судовому засіданні не заявив. Враховуючи вказане, характер апеляційних вимог та категорію кримінального провадження, колегія суддів вважала можливим здійснити розгляд апеляційної скарги захисника без участі обвинуваченого.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а обов`язок доказування вини покладено на прокурора (ст.91 ч.2 КПК України, ст.92 ч.1 КПК України).

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено. Доводи сторони захисту щодо допущення судом неповноти судового розгляду, у зв`язку з не проведенням допиту обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Із технічного запису судового розгляду даної кримінальної справи вбачається, що в судовому засіданні 05.01.2021 року було встановлено порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні, в тому числі за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , який своєї провини не визнав в інкримінованому йому злочині. Не заперечував факту перебування на території домоволодіння потерпілої, де його було затримано працівниками поліції. Наполягав, що не мав наміру нічого викрадати, а лише переховувався там від переслідування бандитів.

В судовому засіданні 27.02.2024 року на запитання головуючого судді чи буде обвинувачений ОСОБА_8 надавати свідчення суду, останній чітко відповів: «ні» (запис судового засідання починаючи з 0:00:50). Після чого суд 1-ї інстанції перейшов до вирішення питання про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає порушенням норм кримінального процесуального закону в тому, що обвинувачений лише відповідав на запитання суду та в подальшому відмовився від надання свідчень, оскільки ч. 3 ст. 42 КПК України передбачено серед іншого, що обвинувачений має право давати пояснення, показання з приводу обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися відповідати на запитання. Із пам`яткою про права та обов`язки, передбачені КПК України ОСОБА_8 було ознайомлено в суді під особистий підпис (а.с. 13 том 1). Тому відмова від дачі показань слід вважати реалізацією законних прав обвинуваченого

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії ОСОБА_12 охоплюються складом ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, а саме: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також фактичних даних, що містяться в протоколі огляду від 19.02.2020 року; у висновку судово-товарознавчої експертизи № 102 від 20.03.2020 року; в протоколі проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 року, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_13 встановлено, що він знайомий з ОСОБА_16 , як колишнім сусідом і жодного разу не мав з нім конфліктів. Точної дати він не пам`ятає, приблизно о 22-23 годині йому в двері подзвонив сусід і повідомив, що пограбували тьотю ОСОБА_17 , тому просив викликати поліцію. Коли приїхали співробітники поліції, то з двору потерпілої вивели саме обвинуваченого, якого він знає, тому не помиляється, що це був він. Біля двору лежали металеві вироби. А саме: надплічники, драбина металева, лопати, тази. При цьому ОСОБА_18 був неадекватний і весь час питав : «Т. Люба, ну як Вам жити в моєму будинку?» Гадає, що таке запитання обвинувачений ставив тому, що він з дружиною придбали у його родичів пів будинку, де і проживають. Металеві вироби, які лежали біля двору потерпілої помітив саме сусід ОСОБА_19 , який позвав його і попросив викликати поліцію, але він особисто не бажає приходити до суду. Йому відомо, що того вечора потерпіла спала і нічого не чула, а розбудила її лише поліція, коли приїхала.

Із показань свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні встановлено, що вона бачила, як обвинуваченого виводили співробітники поліції з двору, але вона одразу його не впізнала, бо бачила, ще дитиною. Сусід на ім`я ОСОБА_19 з будинку АДРЕСА_3 покликав її сина і повідомив: «подивися у т. Раї щось відбувається.» Коли на вулицю вийшла вона, то побачила, що біля хвіртки стояли лопати, інший інвентар і металеві вироби і вони збагнули, що відбувається крадіжка. В будинку потерпілої видно було, що працював телевізор. За сараєм на території домоволодіння потерпілої було чутно якийсь шурхіт. Потерпіла двері не відчиняла, тому вони викликали поліцію. А коли приїхала поліція, то з території домоволодіння потерпілої вивели ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що працював інспектором ППС та приблизно о 22 год. разом з напарником ОСОБА_20 отримав виклик на АДРЕСА_2 про те, що на території домоволодіння перебуває стороння невідома особа. Господиня літня жінка, зустрічала їх біля двору вже і дозволила, щоб він увійшов на територію двора. Обвинувачений переховувався за приміщення літньої кухні. При цьому для викрадення, напевно, був приготовлений садовий інвентар з металу. Затриманий назвався ОСОБА_16 , документів у нього не було.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань свідків, вони є логічними, такими, що доповнюють одне одного, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Із пояснень вказаних свідків, допитаних в судовому засіданні, спростовуються доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в частині того, що ніхто із допитаних свідків не бачив звідки виводили ОСОБА_8 .

Колегією суддів апеляційної інстанції не було встановлення порушень вимог ст. 7 КПК України, в тому числі щодо безпосередності дослідження доказів в даному кримінальному провадженні, зокрема, допиті обвинуваченого, на чому наголошувала захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі.

Так, статтею 23 КПК України встановлено, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_11 яка є особою літнього віку, повідомлена належним чином про час, дату та місце проведення судового розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явилась. Цивільний позов потерпілою не заявлений. Покладалася на розсуд суду під час призначення покарання обвинуваченому. Просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 99 том 1).

За клопотанням прокурора і за згодою сторін кримінального провадження судом були досліджені письмові докази, законність і допустимість яких сторони кримінального провадження, зокрема сторона захисту також не оспорюють, а саме:

- протоколом огляду від 19.02.2020 року, згідно якого оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де в приміщенні літньої кухні виявлено відсутність одного скла у вікні. Під час огляду було виявлено та вилучено: біля входу до домоволодіння на бетоні виявлено савок з нержавіючої сталі; дванадцять тремпелів; лопату з нержавіючої сталі з дерев`яним держаком; дві ножівки по дереву, на території домоволодіння з лівої сторони від входу виявлено алюмінієву драбину (а.к.п.13-16 з фото таблицею).

- висновком судово-товарознавчої експертизи №102 від 20.03.2020 року, згідно якої ринкова вартість алюмінієвої драбини висотою 180 см., придбаної в 2019 році на момент вчинення злочину, а саме станом на 18.02.2020 року, складає 1515,90 грн. Ринкова вартість лопати штикової з нержавіючої сталі з дерев`яним держаком, придбаної в 2019 році на момент вчинення злочину, а саме станом на 18.02.2020 року, складає 184,61 грн. Ринкова вартість 12 штук нових трепелів з нержавіючої сталі, на момент вчинення злочину, а саме станом на 18.02.2020 року, складає 101,64 грн. (а.к.п.22-27).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про неможливість вважати доказом протокол проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Судом досліджувався протокол проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 року. Із відтвореного відеозапису проведення слідчого експерименту від 01.04.2020 року, встановлено, що ОСОБА_8 добровільно повідомив, що 18.02.2020 року він проходив повз буд. АДРЕСА_2 , де заглянув через паркан і побачив приміщенні літньої кухні. Після цього, переліз через паркан, пішов до літньої кухні, зняв обережно скло з лівого вікна і викрав звідти речі, які перекинув через паркан на вул. Журавлину, в цей час його окликнув перехожий з вулиці і він сховався за металевою бочкою за літньою кухнею, де його виявили працівники поліції (а.к.п. 52-54).

Вказана слідча дія була проведена із застосуванням відеозапису, в присутності двох понятих, за участю потерпілої та обвинуваченого. Кожному із учасників слідчої дії було роз`яснено їхні права.

Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_8 вільно надавав пояснення та показував детально які саме дії були ним вчинені; вільно орієнтувався на території домоволодіння потерпілої та без мешкань показував де і з якого місця ним бралися речі та переносилися до хвіртки, що свідчить про надання ним пояснень щодо тих дій, які вчиняв безпосередньо він.

На запитання слідчого під час слідчого експерименту щодо переліку речей, які він намагався вкрасти у потерпілої, на початку слідчого експерименту ОСОБА_8 казав, що може не всі речі зазначив, оскільки з моменту вчиненні злочину до моменту проведення слідчого експерименту пройшов тривалий час. Проте, в ході проведення самого слідчого експерименту називав їх та показував їх місце розташування на території домоволодіння потерпілої та місце, куди він їх переміщував, та з якою метою.

Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні існують достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 15.06.2022 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104, 105 КПК, а сама слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК (відтворені дії, обстановка та обставини події тощо).

Надано судом оцінку і показанням ОСОБА_21 , який здійснював досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, та повідомив, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 декілька разів відкладали, оскільки не було потерпілої вдома. Але ОСОБА_8 добровільно погодився розповісти про обставини вчиненого злочину на місці і показав і розповів самостійно. При цьому тиску на нього здійснено не було. А запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно нього був взагалі недоцільним, тому і не обирався. Крім того, йому були роз`яснені права відповідно до протоколу, він навіть не просив залучати захисника, бо визнавав усі обставини і не оспорював.

При цьому матеріали кримінального провадження не містять даних, що ОСОБА_8 або його захисник під час судового розгляду або під час досудового розслідування повідомляв про те, що на нього було здійснено будь-який тиск зі сторони співробітників правоохоронних органів у вигляді фізичного, психологічного або іншого впливу.

Судом надано правильну оцінку словам ОСОБА_8 , що слідчий надавав йому алкоголь, щоб він мав можливість похмелитися і не страждати від синдрому похмілля, оскільки є очевидним, що він зловживає спиртними напоями. Підстав для визнання будь-якого доказу, в тому числі і протоколу слідчого експерименту недопустимим відповідно до вимог ст. 88 КПК України суд не мав.

З огляду на викладене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника суд першої інстанції надав оцінку всім показанням свідків, допитаних в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Не можна погодитися з твердженнями сторони захисту, що розгляд провадження щодо ОСОБА_8 вівся необ`єктивно. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом повно та всебічно досліджені всі докази та доводи, надані сторонами.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й встановлення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дії за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні процесуальні дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, та в основу вироку покладено лише докази, які були безпосередньо дослідженні судом.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого. Таким чином, апеляційна скарга, як така, що не підтверджується матеріалами провадження, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Обране обвинуваченому судом першої інстанції покарання в апеляційному порядку не оскаржувалось апелянтом.

Керуючись ст. ст. 376, 404-409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4