ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3979/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/66/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

законного представника неповнолітньої підозрюваної - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 , до 27.03.2024.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України та прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч.3 ст.199 КПК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 22 грудня 2023 року близько 17:00 години ОСОБА_12 прийшов у квартиру АДРЕСА_1 , де перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Надалі до них приєднався ОСОБА_14 . Перебуваючи за вище вказаною адресою, ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 розпивали у приміщенні вітальні спиртні напої. Під час розпивання спиртного між вказаними особами виникла суперечка, в цей момент у ОСОБА_13 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 22 грудня 2023 року в період часу з 19:00 години до 23:00 години ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи з прямим спільним умислом, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесли численні удари по тілу потерпілого ОСОБА_12 . Так, в той час, коли потерпілий сидів на дивані вказаного приміщення, до нього підійшов ОСОБА_13 та наніс два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_12 . Надалі ОСОБА_8 також підійшла до ОСОБА_12 та нанесла йому численні удари кулаками обох рук та ногами по різних ділянках тіла та голови. В подальшому ОСОБА_13 стягнув ОСОБА_12 із дивану, кинув на підлогу кімнати, в якій вони перебували та почав наносити численні (більше 10) удари кулаками обох рук, ліктями та ногами по різних частинах голови та тіла ОСОБА_12 . Після цього, коли потерпілий знаходився в положенні лежачи на підлозі, ОСОБА_13 присів та стиснув шию ОСОБА_12 колінами, здавивши її. В подальшому, через деякий час, ОСОБА_13 продовжуючи свої злочинні дії, знову підійшов до потерпілого та наніс останньому численні удари ліктями та ногами в ділянку голови, тіла та статевих органів. В цей час ОСОБА_8 , також продовжуючи свої злочинні дії підійшла до ОСОБА_12 та нанесла потерпілому два удари ногою в ділянку тулуба та один удар ногою в ділянку голови. Після цього вона нанесла ще чотири удари ногою в ділянку тулуба, статевих органів та голови ОСОБА_12 . Надалі, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_13 взяв із шафи, яка заходилась в даній кімнаті чорний шкіряний пасок із металевими вставками та наніс ним потерпілому більше 5 ударів по спині. В свою чергу ОСОБА_8 взяла металеву швабру, яка знаходилась у вітальні та нанесла нею численні (більше 10) удари в різні ділянки тулуба та голови ОСОБА_12 . Вказані тілесні ушкодження за своїм характером та кількістю викликали значні фізичні страждання та нестерпний біль у потерпілого і були вчинені способом, що має характер особливого мучення, що виразилося в багаторазовому та тривалому спричиненні болю потерпілому шляхом нанесення йому численних ударів руками, ногами та іншими предметами по всьому тілу.

Своїми спільними умисними діями ОСОБА_13 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, внутрішньомозкової гематоми правої тімяно-потиличної ділянки субтенторіально зі стисненням головного мозку, перелому лівої нижньої стінки орбіти зі зміщенням фрагментів, закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків, закритого перелому передньої та задньої стінки лівої гайморової пазухи, гематосинуса, викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання, закритої травми грудної клітки, забою легень, перелому тіла груднини, ІХ ребра справа, правобічного субтотального післятравматичного пневмотораксу, двобічної полісигментарної пневмонії середньої важкості, гострого посттравматичного пошкодження печінки, забою нирок, гострого пошкодження нирок, метаболічної кардіоміопатії, пароксизму фібриляції передсердь з нормосистолією шлуночків, пароксизму передсердньої тахікардії з медикаментозним відновленням ритму, неповної блокади правої ніжки пучка Гісса, посттравматичної ретинопатії сітківки обох очей, гематоми повік обох очей, часткового гемофтальму обох очей, гострого посттравматичного панкреатиту, рваної рани надбрівної дуги справа, множинних осаджень та гематоми м`яких тканин обличчя, грудної клітки, попереку, верхніх та нижніх кінцівок, тромбоцитопенії. Вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В ході досудового розслідування також встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_8 здійснювали зйомку спричинених ними тілесних ушкоджень ОСОБА_12 на свої мобільні телефони, при цьому коментуючи свої дії та наслідки своїх дій з посмішкою, глузуючи та насміхаючись над потерпілим, а також в їх словах була присутня радість та гордість про скоєне, що свідчить про особливий цинізм та жорстокість останніх.

Окрім цього, 22 грудня 2023 року близько 23:45 год. ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_1 , після спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий перебував у непритомному та безпорадному стані, винесли ОСОБА_12 на вулицю та залишили у непритомному стані біля будинку №4 по вул.Лозовецькій в м.Тернополі, при цьому, усвідомлюючи, що своїми діями поставили потерпілого в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному стані та, маючи можливість надати таку допомогу, повернулись до квартири АДРЕСА_1 , свідомо залишивши ОСОБА_12 в небезпечному для життя становищі. Не маючи фізичної можливості самостійно прослідувати до місця свого проживання, чи викликати допомогу через заподіяні ОСОБА_13 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження, потерпілий ОСОБА_12 протягом тривалого часу пролежав на відкритому повітрі за низької температури у місці, де його залишили ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , внаслідок чого отримав обмороження обох стоп ІІ ступеня, загальне переохолодження та вранці 23.12.2023 близько 08:00 год. він був знайдений двірником, після чого каретою швидкої медичної допомоги його було доставлено до лікувального закладу.

Попри зазначене, старший слідчий у клопотанні вказує, що потерпілий ОСОБА_12 є інвалідом з народження, а саме він народився із вадою руки - його ліва кисть із частиною передпліччя нижче ліктя відсутня, що створювало для нього додаткові перешкоди для самозахисту та власного порятунку від нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_13 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілий ОСОБА_12 від отриманих травм помер.

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні.

Зазначає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю був би цілком достатнім для усунення ризику переховування від органів досудового розслідування. Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні вважає абстрактним твердженням, а ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється немає доказів, які б підтверджували б наявність на це намірів у підозрюваної. Вказує також, що слідчим суддею необґрунтовано не визначено розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваної та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, 27 грудня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 121, частиною першою статті 135 КК України.

28 грудня 2023 року підозрюваній ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого завершується о 00:00 год. 25 лютого 2024 року.

Також 20 лютого 2024 року постановою керівника Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_15 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 27 березня 2024 року.

Продовжуючи підозрюваній строк тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував зокрема тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України.

Такий висновок є вірним, оскільки з урахуванням наданих матеріалів справи, а також практики Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші) в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні прокурором доведено існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана ОСОБА_8 могла вчинити правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими й оціненими в судовому засіданні доказами.

На переконання колегії суддів, сукупність вказаних обставин повністю підтверджує обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, що в силу вимог ст.12 КК України є тяжким та нетяжким злочинами.

При цьому, такий висновок слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри стороною захисту не заперечується та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Крім обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, підставою продовження строку тримання під вартою є також наявність обставин, які вказують на те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, наявність яких стала підставою для застосування цього запобіжного заходу не зменшилась, вони продовжують існувати або з`явились нові.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували окрім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 даних кримінальних правопорушень, про існування ризиків, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про продовження строку тримання під вартою, зазначивши про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На час розгляду клопотання слідчим суддею, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, оскільки необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій і рішень, зокрема: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз.

Як вбачається із клопотання, завершити вказані дії до закінчення строку дії тримання під вартою неможливо, тому для забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування виникла необхідність у продовженні строку запобіжного заходу.

Так, запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не зменшилися і не відпали, оскільки підозрювана не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваної, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що остання може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків, експерта, спеціаліста в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, оскільки покази тих осіб, які ще не були безпосередньо допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, підозрювана, як самостійно так і через інших осіб, може здійснювати незаконний вплив на даних осіб, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваній, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останній кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу підозрюваній на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу з посиланням на те, що вона є неповнолітньою особою, раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів приймає до уваги, однак визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не є такими, що нівелюють раніше встановлені та існуючі ризики у кримінальному провадженні та не стали тими стримуючими факторами щодо невчинення інкримінованих обвинуваченій протиправних дій.

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а органу досудового розслідування потрібно ще провести ряд слідчих дій, слідчий суддя, з врахування вимог, передбачених ст.199 КПК України, прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 ..

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваної під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання підозрюваної під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

В даному випадку, слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, особу підозрюваної та її соціальні зв`язки.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, вчинене групою осіб, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, слідчий суддя вправі був не визначати підозрюваній розмір застави, і таке рішення не суперечить вимогам ч.4 ст. 183 КПК України.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ..

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 194, 197-199, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді