18.03.2024
Справа № 331/1256/24
Провадження № 1-кс/331/552/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що громадянин України ОСОБА_4 будучи проросійськи налаштованою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним про введення Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України воєнного стану, який неодноразово продовжувався, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 12.03.2024 перебуваючи на території м. Запоріжжя добровільно та ініціативно надав представнику іноземної держави - представнику збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі за текстом - представнику зф держави-агресора рф) позивний « ОСОБА_6 » згоду на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, шляхом вчинення активних дій, спрямованих на збір та передачу останньому інформації щодо місць розташування військової техніки і особового складу Сил оборони України задіяних в протидії військовій агресії з боку зф держави-агресора рф проти України, яку ОСОБА_4 , дотримуючись заходів конспірації, передавав за допомогою закритих каналів можливостей всесвітньої мережі Інтернет, мобільного додатку системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», який зареєстрований за номером мобільного телефону НОМЕР_1 та підписаний як « ОСОБА_7 », на акаунт у месенджері «Telegram», підписаний як « ОСОБА_8 », який особисто використовує представник зф держави-агресора рф з позивним « ОСОБА_6 ».

Враховуючи викладене, 13.03.2024 слідчим УСБУ в Запорізькій області затримано громадянина України ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КГПС України.

Так, під час проведення особистого обшуку громадянина України ОСОБА_4 виявлено та вилучено речі, які мають вагоме значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме:

- мобільний телефон марки «Орро» моделі «СРН2021», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 ;

- ключі від квартири, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- гаманець чорного кольору у якому знаходились: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ; карта «Приватбанк» № НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ; карта «Приватбанк» № НОМЕР_7 ; свідоцтво про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_8 ; карта «Приватбанк» № НОМЕР_9 ; карта «Приватбанк» № НОМЕР_10 ; картка водія на ім`я ОСОБА_4 ; карта «АльфаБанк» № НОМЕР_11 ; карта «МоноБанк» № НОМЕР_12 ; грошові кошти в сумі 400 грн.; банкноти схожі на «Євро» сумою 50 Євро.

Вилучені речі та документи, а саме: мобільний телефон марки «Орро» моделі «СРН2021», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , а також банківські картки, відкриті на ім`я ОСОБА_4 , зберігають на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

14.03.2024 року постановою слідчого речі і документи, які зазначені в п.п. 1, 3 вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відтак, наразі вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_4 речі у вигляді мобільного телефону та банківських карток оглянуті та мають ознаки видалення певної інформації, у зв`язку з чим будуть направлені для проведення відповідної комп`ютерної технічної експертизи, з метою відновлення видаленої інформації, а також виявлення та фіксації наявної та прихованої інформації щодо обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також мають докази вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

В той же час незастосування заборони та обмеження у користуванні і розпорядженні вищезазначеними речами може призвести до їх приховування та знищення, адже вони можуть безпосередньо свідчити про причетність до вчинення вказаного злочину, а отже призведе до знищення доказів протиправної діяльності.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», просить провести розгляд клопотання без виклику ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного просить слідчого суддю клопотання задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке було вилучене 13.03.2024 під час проведення особистого обшуку громадянина України ОСОБА_4 , а саме на: мобільний телефон марки «Орро» моделі «СРН2021», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 ; карту «Приватбанк» № НОМЕР_5 ; карту «Приватбанк» № НОМЕР_9 ; карту «Приватбанк» № НОМЕР_10 ; карту «АльфаБанк» № НОМЕР_11 ; карту «МоноБанк» № НОМЕР_12 .

Виконання ухвали доручити співробітникам Управління Служби безпеки України в Запорізькій області.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке було вилучене 13.03.2024 під час проведення особистого обшуку громадянина України ОСОБА_4 , а саме на: мобільний телефон марки «Орро» моделі «СРН2021», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 ; карту «Приватбанк» № НОМЕР_5 ; карту «Приватбанк» № НОМЕР_9 ; карту «Приватбанк» № НОМЕР_10 ; карту «АльфаБанк» № НОМЕР_11 ; карту «МоноБанк» № НОМЕР_12 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1