Справа № 577/1705/24
Провадження № 1-кп/577/257/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, освіта професійно-технічна, не працюючої, заміжньої, раніше не судимої,
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,
У травні 2023 року, (точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , маючи на меті заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, зареєструвала у соціальній мережі «Instagram» обліковий запис із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому розмістила фотозображення із оголошеннями про продаж жіночого одягу, якого в дійсності не мала, з метою запевнення покупців у реальній роботі вказаного магазину та наявності асортименту одягу в ньому. В подальшому, у ОСОБА_4 02 червня 2023 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи протиправний умисел, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, шляхом обману, навмання підшукуючи потенційних потерпілих, знайшла в соціальній мережі «Instagram» обліковий запис ОСОБА_6 та запропонувала останній придбати товар у неї за півціни за умови реклами її магазину у обліковому записі потерпілої. При цьому ОСОБА_4 , в дійсності запропонованого потерпілій асортименту жіночого одягу не мала і виконувати зобов?язання з продажу не збиралася, а лише розраховувала заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 . Потерпіла ОСОБА_6 , будучи введеною в оману ОСОБА_4 та переконаною у порядності її намірів, погодилась на вказану пропозицію та обрала для замовлення костюм із шортів та футболки. При цьому, ОСОБА_4 повідомила, що вартість товару за умови реклами після отримання товару становитиме 450 грн. та для переказу коштів надала номер належної їй банківської картки N? НОМЕР_1 , відкритої в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім?я ОСОБА_7 (яка змінила прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.02.2023 з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »). У подальшому ОСОБА_6 о 13:11 год. 02.06.2023 року, не підозрюючи обману зі сторони ОСОБА_4 , вважаючи, що здійснює оплату замовленого нею товару, з власної банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» через мобільний додаток «Моно» здійснила переказ грошових коштів в сумі 450 грн. на віртуальну банківську картку N? НОМЕР_1 , відкриту в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», дистанційне керування та розпрядження коштами на якій здійснювала ОСОБА_4 через встановлений мобільний додаток «Моно» на власному мобільному телефоні.
Отримавши грошові кошти в сумі 450 грн. від потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 розпорядилася ними на власний розсуд, а згодом перестала виходити на зв`язок із потерпілою.
Крім того, ОСОБА_4 09 червня 2023 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи протиправний умисел, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, шляхом обману, навмання підшукуючи потенційних потерпілих, знайшла в соціальній мережі «Instagram» обліковий запис ОСОБА_10 та написавши повідомлення зі створеного аканту «korol_shoping», запропонувала останній придбати товар у неї за півціни за умови реклами її магазину у обліковому записі потерпілої. При цьому ОСОБА_4 , в дійсності запропонованого потерпілій асортименту жіночого одягу не мала і виконувати зобов?язання з продажу не збиралася, а лише розраховувала заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 . Потерпіла ОСОБА_10 , будучи введеною в оману ОСОБА_4 та переконаною у порядності її намірів, погодилась на вказану пропозицію та обрала для замовлення костюм із шортів та футболки. При цьому, ОСОБА_4 повідомила, що вартість товару за умови реклами після отримання товару становитиме 460 грн. та для переказу коштів надала номер належної їй банківської картки N? НОМЕР_1 , відкритої в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім?я ОСОБА_7 (яка змінила прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.02.2023 з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». У подальшому ОСОБА_10 о 10:44 год. 09.06.2023, не підозрюючи обману зі сторони ОСОБА_4 , вважаючи, що здійснює оплату замовленого нею товару, з власної банківської картки АТ КБ «Приватбанк» через мобільний додаток «Приват24» здійснила переказ грошових коштів в сумі 460 грн. на віртуальну банківську картку N? НОМЕР_1 , відкриту в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», дистанційне керування та розпрядження коштами на якій здійснювала ОСОБА_4 через встановлений мобільний додаток «Моно» на власному мобільному телефоні.
Отримавши грошові кошти в сумі 460 грн. від потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_4 розпорядилася ними на власний розсуд, а згодом перестала виходити на зв`язок із потерпілою.
Крім того, ОСОБА_4 21 травня 2023 року о 12:02 год., знаходячись за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи протиправний умисел, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, шляхом обману, навмання підшукуючи потенційних потерпілих, знайшла в соціальній мережі «Instagram» обліковий запис ОСОБА_11 та, написавши повідомлення зі створеного аканту «korol_shoping», запропонувала останній придбати товар у неї за півціни за умови реклами її магазину у обліковому записі потерпілої. При цьому ОСОБА_4 , в дійсності запропонованого потерпілій асортименту жіночого одягу не мала і виконувати зобов?язання з продажу не збиралася, а лише розраховувала заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_11 . Оскільки ОСОБА_11 на час надходження такого повідомлення від ОСОБА_4 перебувала за кордоном, пропозицію її зацікавила, однак рішення про придбання товару на таких умовах вона прийняла 08 липня 2023 року, повернувшись до свого місця проживання в м. Харків, про що у переписці повідомила ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_11 будучи введеною в оману ОСОБА_4 та переконаною у порядності її намірів, обрала для замовлення три літні костюми із шортів та футболки: чоловічий, жіночий та дитячий. При цьому, ОСОБА_4 повідомила, що повна вартість замовленого товару складає 2680 грн., а за умови реклами після отримання товару становитиме 1340 грн. та для переказу коштів надала номер належної їй банківської картки N? НОМЕР_1 , відкритої в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім?я ОСОБА_7 (яка змінила прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.02.2023 з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». У подальшому ОСОБА_11 попросила свого чоловіка ОСОБА_12 здійснити оплату замовленого нею товару, заздалегідь пояснивши йому умови купівлі та показавши обраний товар. ОСОБА_12 о 21:05 год. 10.07.2023 року, не підозрюючи обману зі сторони ОСОБА_4 , вважаючи, що здійснює оплату замовленого товару, з власної банківської картки АТ КБ «Приватбанк» через мобільний додаток «Приват24» здійснив переказ грошових коштів в сумі 1340 грн. на віртуальну банківську картку N? НОМЕР_1 , відкриту в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», дистанційне керування та розпрядження коштами на якій здійснювала ОСОБА_4 через встановлений мобільний додаток «Моно» на власному мобільному телефоні.
Отримавши грошові кошти в сумі 1340 грн. від потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_4 розпорядилася ними на власний розсуд, а згодом перестала виходити на зв`язок із потерпілим.
Крім того, ОСОБА_4 03 серпня 2023 року о 12:29 год., знаходячись за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи протиправний умисел, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, шляхом обману, навмання підшукуючи потенційних потерпілих, знайшла в соціальній мережі «Instagram» обліковий запис ОСОБА_13 та, написавши повідомлення зі створеного аканту «korol_shoping», запропонувала останній придбати товар у неї за півціни за умови реклами її магазину у обліковому записі потерпілої. При цьому ОСОБА_4 , в дійсності запропонованого потерпілій асортименту жіночого одягу не мала і виконувати зобов?язання з продажу не збиралася, а лише розраховувала заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_13 . ОСОБА_13 така пропозиція зацікавила і вона, будучи введеною в оману ОСОБА_4 та переконаною у порядності її намірів, обрала для замовлення спідницю та кофту. При цьому, ОСОБА_4 повідомила, що повна вартість замовленого товару складає 800 грн., а за умови реклами після отримання товару становитиме 400 грн. та для переказу коштів надала номер належної їй банківської картки № НОМЕР_3 в АТ КБ "Приватбанк" на ім?я ОСОБА_7 (яка змінила прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.02.2023 року з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». ОСОБА_13 об 11:56 год. 04.08.2023 року, не підозрюючи обману зі сторони ОСОБА_4 , вважаючи, що здійснює оплату замовленого товару, з власної банківської картки АТ КБ «Приватбанк» через мобільний додаток «Приват24» здійснила переказ грошових коштів в сумі 400 грн. на банківську картку № НОМЕР_3 в АТ КБ "Приватбанк", яка перебувала у фактичному розпорядженні та володінні ОСОБА_4 .
Отримавши грошові кошти в сумі 400 грн. від потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_4 розпорядилася ними на власний розсуд, а згодом перестала виходити на зв`язок із потерпілою.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнала повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння нею кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, вона їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому. Добровільно відшкодувала потерпілим завдану матеріальну шкоду.
Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і нею не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченою змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченої.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_4 просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції. Роз`яснивши їй положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченої та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченої) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена і її дії суд кваліфікує: за ч.1 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Така юридична оцінка дій обвинуваченої відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування шкоди.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої ОСОБА_4 , складену Конотопським районним відділом філії ДУ Центр пробації в Сумській області. Так, відповідно до досудової доповіді, ОСОБА_4 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства. Можливе виправлення без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання виду та розміру покарання суд виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, суд доходить висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 ч.1 ст. 69 КК України.
Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Отже суд, враховуючи наявність наведених вище декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, тяжких наслідків не наступило, висновок органу пробації, позицію прокурора, відомості про особу ОСОБА_4 , яка жодного разу не притягувалася до адміністративної відповідальності, раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, добровільно відшкодувала шкоду потерпілим, відношення обвинуваченої до вчинених кримінальних правопорушень, так як остання не тільки критично оцінила свою злочинну поведінку, а несе кримінальну відповідальність не оспорюючи кваліфікацію дій, яка своїми зізнавальними показаннями, сприяла органам досудового слідства у з`ясуванні обставин вчинення кримінальних правопорушень, висловила щирий жаль з приводу кримінальних правопорушень та осудила свою поведінку, що свідчить про дійсне її каяття, враховуючи поведінку обвинуваченої під час та після вчинення кримінальних правопорушень, готовність нести відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, яка усвідомила свої негативні вчинки і запевнила не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, що в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, дискреційність повноважень суду, яка повинна відповідати принципу верховенства права, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченої положення ст. 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, ніж встановлено санкцієями ч.1, ч. 2 ст. 190 КК України.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу.
Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до норми ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Заявлені цивільні позови потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, згідно ч.5 ст. 257ЦПК України, слід залишити без розгляду у зв`язку із заявами потерпілих та добровільним відшкодування шкоди.
Потерпілим ОСОБА_12 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у сумі 1340 грн. Втім обвинуваченою шкода відшкодована самостійно.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що провадження за цивільним позовом ОСОБА_12 підлягає закриттю, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 повністю сплатила матеріальну шкоду, а тому на даний момент предмет спору відсутній.
Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною за ст. 190 ч.1, ст. 190 ч.2 КК України і призначити покарання:
- за ч.1 ст.190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;
- за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Цивільні позови ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди - залишити без розгляду.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 матеріальної шкоди закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2024 року.
Речові докази по справі: мобільний телефон «Iphone XR» IMEI: НОМЕР_4 повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд Сумської області, а для обвинуваченої в той же строк після вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1