Справа № 303/311/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

за участі учасників судового процесу прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/167/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року, клопотання заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 до 02 травня 2024 року.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 до 02 травня 2024 року.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000037, яке внесене до ЄРДР 01.02.2023 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні в даному кримінальному провадженні, прокурором ОСОБА_5 подано клопотання про продовження застосування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обраного на стадії досудового розслідування запобіжного заходу - тримання під вартою, яке мотивоване продовженням існування встановлених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, недостатністю, для запобігання останніми, застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд врахував, що передбаченні ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які враховувалися при обранні обвинуваченим. запобіжного заходу на даний час не відпали і продовжують існувати, що виправдовують обмеження свободи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку продовжити останнім строк тримання під вартою, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаних осіб. Також судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3ст. 307 КК України, а тому, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні підстави для застосування до обвинувачених вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, тобто у визначенні розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 вказує, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. зазначає, що задовольняючи клопотання прокурора та відхиляючи клопотання сторони захисту у зміні виду запобіжного заходу, суд керувався сугубо тяжкістю злочину, який інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_7 , а не дослідженням доказів та перевіркою фактів. Вказує на те, що у наданому клопотанні прокурора зазначено загальні обставини, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які жодними доказами не конкретизовано та не підтверджено. За таких обставин вважає, що прокурором в суді жодним доказом не було доведено про необхідність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому просить суд оскаржувану ухвалу суду скасувати, винести нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні прокурора, та змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий арешт або застосувати заставу.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду зазначає, що 05.03.2024 в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, до отримання повного тексту ухвали, захисник не могла її оскаржити в апеляційному порядку, оскільки їй не були відомі підстави відхилення її клопотання та задоволення клопотання прокурора. Повний текст ухвали отриманий нею 13 березня 2024 року, тому просить суд, визнати пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали з поважних причин та поновити його.

Інші учасники судового процесу апеляційні скарга не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу; думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що: обвинувачений належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; не подавав заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день; стороною захисту не заявлялось клопотання про бажання останнього брати участь у розгляді апеляційної скарги і його явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою; адвокат ОСОБА_6 , яка подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурор ОСОБА_5 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

18.03.2024 захисник-адвокат ОСОБА_6 звернулася до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2024 та одночасно заявила клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що отримала її копію повного тексту 13.03.2024, а тому у визначений процесуальним законом строк не змогла навести обґрунтованих доводів щодо її незаконності.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ухвала суду постановлена, в тому числі, за участю захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка була присутнім в судовому засіданні 05.03.2024 під час прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 05.03.2024 оголосив лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст було оголошено 07.03.2024 без учасників судового розгляду, при цьому жодних відомостей про направлення копії даної ухвали заінтересованим особам, в тому числі захиснику-адвокату ОСОБА_6 матеріали контрольного провадження не містять, а зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що копію ухвали судді від 05.03.2024 нею отримано тільки 13.03.2024, зазначене, на переконання апеляційного суду, перешкодило захиснику-адвокату ОСОБА_6 належним чином реалізувати право обвинуваченого ОСОБА_7 на апеляційне оскарження ухвали судді в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подане адвокатом ОСОБА_6 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, і такий строк поновлюється.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна), дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тому відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, тобто у визначенні розміру застава.

На переконання колегії суддів, обираючи найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції хоч і встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, проте не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Тяжкість покарання, що загрожує особі, свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, адже загроза застосування у майбутньому суворого покарання значно підвищує ризик того, що особа може ухилитися від слідства та/або суду. Однак сам факт того, що за кримінальне правопорушення, інкриміноване особі передбачається досить суворе покарання ще не свідчить про існування ризику переховування особи від слідства та/або суду та не може бути єдиною обставиною, якою обґрунтовується необхідність застосування до особи запобіжного заходу. Позиція Європейського суду з прав людини з цього приводу є категоричною - небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

Згідно з положеннями ч. 4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього ж Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливого тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Із згаданого законодавчого положення слідує, що не визначення розміру застави щодо категорій злочинів передбачених ч. 4 ст.183 КПК України це право, а не імперативний обов`язок суду.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, колегія суддів, аналізуючи в сукупності всі встановлені обставини, а також те, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до особливо тяжкого злочину, за який чинним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, приходить до висновку, що правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід не вбачається і вважає про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в межах передбачених ст. 182 КПК України в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, який буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 .

За приписами ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити, поновити їй строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року, в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 до 02 травня 2024 року, скасувати.

Клопотання заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 до 02 травня 2024 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати на кожну вимогу суду для участі в судових засіданнях;

- не відлучатись за межі Закарпатської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В разі внесення застави, звільнити обвинуваченого з-під варти, зобов`язавши виконувати обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. У разі невиконання покладених обов`язків обвинуваченим, наступають наслідки передбачені КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді