Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/78/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000340 від 20 червня 2022 року, стосовно ОСОБА_9 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2023 року яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Китайгород Олександрівського району Кіровоградської області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, пенсіонерки, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України, ОСОБА_9 зобов`язано: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ухвалено про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 - 8070 грн. 96 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 на його користь 10 000 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд частково задовольнивши його цивільний позов не в повній мірі врахував рівень його моральних та фізичних страждань, які він відчув в результаті протиправних дій ОСОБА_9 , які негативно вплинули на його здоров`я, психоемоційний стан та звичайний спосіб життя.

З посиланням на положення ст. 23, 1167 ЦК України, а також практику Верховного суду України, яка викладена у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4, апелянт стверджує, що суд при ухваленні вироку неправильно вирішив цивільний позов в частині стягнення понесених ним витрат на лікування, безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

У запереченнях захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить відмовити потерпілому ОСОБА_7 у задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи на те, що не оспорює кваліфікацію дій та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, вважає, що суд правильно та цілком обґрунтовано відмовив ОСОБА_7 у стягненні додаткових витрат на діагностичні процедури, оплата яких не підтверджена розрахунковими документами, правильно відмовив ОСОБА_7 у стягненні моральної шкоди, розмір якої також залишився нічим не підтвердженим.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винною у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння при слідуючих обставинах.

Так, 11.06.2022 близько 20:00 год. ОСОБА_9 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , перебуваючи неподалік будинку ОСОБА_7 , який розташований по АДРЕСА_2 , під час сварки, яка переросла у бійку, з метою нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно з неприязні, дерев`яною палицею нанесла ОСОБА_7 один удар в ліву частину голови.

В результаті таких протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми: лінійного перелому лівої скроневої кістки з розповсюдженням на передню черепну ямку зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку в скроневій області зліва, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку 1 ст., рани в лівій скроневій ділянці, правобічної пара орбітальної гематоми, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши обставини справи, в межах доводів апеляційної скарги, в дебатах потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди, а щодо стягнення моральної шкоди залишив на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, ніким з учасників апеляційного розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині - відсутні.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції в цій частині достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 завданої в результаті злочину матеріальної та моральної шкоди, в кінцевому варіанті вирішено неправильно.

Так, за змістом положень ч. 2 ст.127, ч.1, 5 та 7 ст. 128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В даному випадку потерпілий ОСОБА_7 скористався своїм правом і до початку судового розгляду пред`явив цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на його користь - 10 070, 96 грн. понесених витрат на лікування, 30000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 5000 грн. витрат за послуги адвоката (т.2 а.п. 14-18).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при вирішенні цивільного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розмір понесених потерпілим ОСОБА_7 витрат на придбання пального та медикаментів на загальну суму 8076,96 грн. стороною захисту не оспорюється, то такі витрати підтверджуються і підлягають стягненню.

Разом з цим, суд вирішив, що витрати понесені ОСОБА_7 за проведення КТ головного мозку в розмірі 2000 грн. не підтверджується розрахунковими документами, оскільки квитанції до прибуткового касового ордеру № 2081 від 14.06.2022 та № 2359 від 29.06.2022 не містять підписів відповідальних осіб та печатки установи, а тому за висновком суду стягненню не підлягають.

З такими висновками та доводами, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки з виписки з історії хвороби вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 12.06.2022 по 04.07.2022 знаходився на лікуванні у КНП «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області з діагнозом обширна забійно рвана рана лівої скроневої ділянки голови, правобічна параорбітальна гематома. Відкрита непроникаюча ЧМТ у формі забою головного мозку 1 ст. Епідуральнеа гематома з обох сторін, виражена неоклюційна гідроцефалія, лінійний перелом лівої скроневої та крило видних кісток.

Крім того вказано, що ОСОБА_7 15.06.2022 року та 29.06.2022 року проходив медичне обстеження, а саме КТ головного мозку, за результатами якого був виставлений діагноз та призначено лікування ( т.2 а.а. 51, 153-156 )

Дані КТ головного мозку, які вказані в історії хвороби були враховані і під час експертного дослідження характеру та ступеню тяжкості завданих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, про що прямо вказано у висновку експерта № 20 від 22.07.2022 року ( т. 2 а.п.160-162)

Діагностика головного мозку безпосередньо пов`язана з характером травми, яку отримав ОСОБА_7 , а сплачені ним 2000 грн. за кожну процедуру підтверджується не тільки касовими ордерами № 2081 та № 2359, а й рахунками- фактурами з штрихкодом, які містяться у матеріалах справи ( а.п. 56-58).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про непідтвердження ОСОБА_7 витрат на діагностику головного мозку ( комп`ютерна томограма) є помилковими, а по суті неправильними.

Що стосується вирішення питання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди, то колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод цивільні позивачі мають право на справедливу сатисфакцію.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Знайкін проти України» зазначено: суд немає сумнівів щодо того, що заявник зазнав тривоги та страждань внаслідок порушення його прав, гарантованих Конвенцією, які не можуть бути адекватно відшкодовані визнанням Судом наявності порушень.

У рішенні «Кучерук проти України» (2007) Європейський суд з прав людини наголошує на ймовірнісному вимірі моральної шкоди, що, врешті-решт, як зазначається у юридичній доктрині, має спонукати вітчизняні суди замислитись над обґрунтованістю жорстких вимог, які зазвичай висуваються ними до організації доказової діяльності сторін щодо підтвердження факту завдання моральної шкоди та розміру належної компенсації.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004 р. зазначив, що моральна школа має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Матеріалами справи підтверджується, що в результаті злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми: лінійного перелому лівої скроневої кістки з розповсюдженням на передню черепну ямку зліва, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку І ступеня, рани в лівій скроневій ділянці, правобічної паро орбітальної гематоми, які відносяться до тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

В результаті тяжкої травми голови потерпілий ОСОБА_7 знаходився на лікуванні у КНП «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області з 12.06.2022 року по 04.07.2022 року, 12.06.2022 року переніс операцію.

Як пояснив сам ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду він відчув і зараз відчуває сильний головний біль, приймає знеболювальні препарати, страждає безсонням, фізично не може працювати, продовжує відчувати страх за своє життя, пригніченість та тривожність, втратив звичайний спосіб життя.

При таких обставинах, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що потерпілий ОСОБА_7 , не залежно від його ролі у конфлікті, який міг завершитися трагічно, має право на розумне відшкодування завданої йому моральної шкоди, а висновки суду першої інстанції «про недоведеність» щонайменш непереконливі, а по суті безпідставні.

Очевидно, що заподіяння ОСОБА_9 тяжкої травми голови, призвело до моральних та фізичних стражданнях ОСОБА_7 , які негативно вплинуло на його психоемоційний стан та звичайний, сформований спосіб життя.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів, за результатами апеляційного розгляду дійшла висновку про наявність приводів та законних підстав для часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на його користь 10000,00 грн. матеріальної шкоди та з урахуванням пенсійного віку, а також матеріального стану ОСОБА_9 - 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи понесені витрати та характер і обсяг спричинених потерпілому ОСОБА_7 страждань, на думку колегії суддів, буде відповідати принципам розумності і справедливості, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині вирішення цивільного позову про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної та матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000340 від 20 червня 2022 року, стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України - змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_1 на користь потерпілого ОСОБА_7 РНОКПП НОМЕР_2 - 10 000 грн. матеріальної та 3 000 моральної шкоди.

В решті вказаний вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4