Справа № 159/3028/24 Провадження №11-сс/802/251/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000013 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні лісові ресурси» на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 22 травня 2024 року було вилучено в ході огляду місця події на автодорозі сполученням «Велицьк-Підріжжя» Ковельського району Волинської області, а саме на: 156 колод деревини дров`яної «сосна», довжиною близько 4,8 м, діаметром близько 20-40 см, товаро-транспортні накладні: ЮЛБ№510657 від 22.05.2024 року, ЮЛИ№680092 від 22.05.2024 року, ЮЛБ№940915 від 22.05.2024 року, які перебували у користуванні ОСОБА_9 у вантажному автомобілі «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 ; причіп з державним номерним знаком НОМЕР_2 , vin ТЗ: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , який належить ТзОВ «Західні лісові ресурси».

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 про арешт майна задоволено. Накладено арешт на майно, яке 22 травня 2024 року було вилучено в ході огляду місця події на автодорозі сполученням «Велицьк-Підріжжя» Ковельського району Волинської області, а саме на: 156 колод деревини дров`яної «сосна», довжиною близько 4,8 м, діаметром близько 20-40 см, товаро-транспортні накладні: ЮЛБ№510657 від 22.05.2024 року, ЮЛИ№680092 від 22.05.2024 року, ЮЛБ№940915 від 22.05.2024 року, які перебували у користуванні ОСОБА_9 у вантажному автомобілі «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 ; причіп з державним номерним знаком НОМЕР_2 , vin ТЗ: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , який належить ТзОВ «Західні лісові ресурси» з забороною відчужувати, розпоряджатися, користуватися арештованим майном окрім сторони кримінального провадження під час проведення слідчих (розшукових) дій.

В поданій апеляційній скарзі адвокат вважає, що арешт на автомобіль та причеп накладено явно необґрунтовано, оскільки відсутня об`єктивна потреба в такому обмеженні прав власника майна. Зазначає, що прокурором не наведено жодного аргументу, який би стосувався потреби повного арешту майна саме відносно транспортних засобів. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, а саме причіпу з державним номерним знаком НОМЕР_5 , vin ТЗ: НОМЕР_6 та вантажного автомобіля «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , який належить ТзОВ «Західні лісові ресурси» із забороною користування арештованим майномскасувати. Причіп з державним номерним знаком НОМЕР_5 , vin НОМЕР_6 та вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 та документи на них повернути власнику ТзОВ «Західні лісові ресурси» на відповідальне зберігання та користування без права його відчуження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, представника володільця майна, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пояснення слідчого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 4 ст.246, ч.ч.3, 4 ст.358 КК України.

Згідно з положеннями п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону дотримані.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, що за фактом організації суб`єктами підприємницької діяльності незаконної схеми закупівлі та подальшої реалізації лісу кругляку без документів щодо його походження, що спричинило тяжкі наслідки, внесено відомості про кримінальнеправопорушення відповідно до вимог ч.ч.1. 4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2024 року за № 0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України

Встановлено і те, що у ході проведення огляду місця події 22.05.2024 року на автодорозі сполученням «Велицьк-Підріжжя» Ковельського району Волинської області крім іншого було виявлено та вилучено вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , який належить ТзОВ «Західні лісові ресурси».

Постановою слідчого від 23.05.2024 року, окрім іншого, вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що метою накладення арешту на майноє збереження речових доказів та запобігання його знищенню, перетворенню, відчуженню чи приховуванню від органів досудового розслідування, а підставою - наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно с знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке зберегло на собі сліди його вчинення, та яке може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, перешкоджанню їх знищенню, користуванню та відчуженню, просив накласти арешт на це майно.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно, а саме на вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , який належить ТзОВ «Західні лісові ресурси» шляхом позбавленням права відчужувати, розпоряджатися, користуватися.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на вантажний автомобіль «Renault» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , який належить ТзОВ «Західні лісові ресурси» шляхом позбавленням права на користування, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни, як того просить апелянт немає.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи сторони захисту про безпідставність накладення арешту на причеп з державним номерним знаком НОМЕР_5 , vin ТЗ: НОМЕР_3 .

Так частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно протоколу огляду місця події від 22 травня 2024 року, крім іншого було виявлено та вилучено причеп з державним номерним знаком НОМЕР_5 , vin ТЗ: НОМЕР_3 , який згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТзОВ «Західні лісові ресурси».

Однак постановою про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 23 травня 2024 року крім усього іншого було визнано речовим доказом причіп з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

В подальшому ухвалою слідчого судді від 29 травня 2024 року накладено арешт на причіп з державним номерним знаком НОМЕР_2 , vin ТЗ: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , тобто на майно яке, згідно протоколу огляду місця події, не вилучалось і, згідно постанови про визнання предметів речовими доказами, не визнавалося речовим доказом, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не може погодитись з висновком місцевого суду про доведення стороною обвинувачення наявності законних підстав для накладення арешту на причіп з державним номерним знаком НОМЕР_2 , vin ТЗ: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , так як слідчий суддя належним чином не з`ясував усіх обставин, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Таким чином, на переконання колегії суддів, клопотання про арешт причепу не містить належних обґрунтувань, а його матеріали відповідних доказів, які підтверджували б необхідність накладення арешту на дане майно, як того вимагає ст.171 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.1 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

А тому, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя належним чином не врахувавши усі обставини провадження у їх сукупності, прийшов до невірного висновку про задоволення клопотання в цій частині.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга представника потерпілого підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні лісові ресурси» задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року в частині накладення арешту на причеп з державним номерним знаком НОМЕР_7 , vin ТЗ: НОМЕР_3 , скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 рокузалишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: