Справа №: 343/703/24
Провадження №: 1-кп/343/81/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано Франківської області кримінальне провадження № 1-кп/343/81/24, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000051 від 28.01.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Чапаєве Кегичівського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , розлученого, на утриманні має одну малолітню дитину, із середньою освітою, який проходить військову службу, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю: прокурора Івано Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину:

ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості її життя.

Злочин вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 тричі вчинивши домашнє насильство психологічного характеру, щодо колишньої дружини ОСОБА_6 , а саме будучи 11.07.2023 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (за вчинення домашнього насильства 28.06.2023); 10.01.2024 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (за вчинення домашнього насильства 20.10.2023 та 13.11.2023), продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 18.01.2024, близько 16.30 год., перебуваючи за місцем проживання потерпілої, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, систематично, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, вчинив дії психологічного насильства відносно потерпілої ОСОБА_6 , що виразилось у словесних образах нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, приниження гідності, чим завдав потерпілій психологічних страждань, розладів здоров`я, погіршення якості життя, побоювання за свою безпеку, емоційну напруженість, втому, негативні переживання, у зв`язку із чим вона перебуває у пригніченому і тривожному стані.

ІІ. Пояснення учасників судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 126-1 КК України, визнав та пояснив, що притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. На даний час він з дружиною розлучений. У вчиненому кається. Цивільний позов визнає у повному обсязі.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону. Цивільний позов підтимує у повному обсязі.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

крім визнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості її життя, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами:

так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду дав показання, що перебуваючи у квартирі потерпілої, оскільки здійснював ремонт котла, був свідком неправомірної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 . Останній погрожував потерпілій, висловлювався у її сторону нецензурними словами.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також письмовими доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27.01.2024, відповідно до якого, 18.01.2024, близько 16.30 год., в АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_6 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою;

- копіями постанов Долинського районного суду Івано - Франківської області від 11.07.2023, 07.08.2023, 05.10.2023, 10.01.2024, згідно із якими, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2; ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у виді штрафів та громадських робіт.

Зазначені вище докази зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального кодексу України, надані стороною обвинувачення та долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, є допустимими та такими, що в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до загальних засад кримінального судочинства обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь - який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами - показаннями свідка, які є узгодженими та послідовними, а також письмовими доказами. Дані докази суд бере за основу обвинувального вироку.

ІV. Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:

беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості її життя.

V. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання:

обставинами, які згідно із ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є визнання вини, щире каяття.

Обставин, які б згідно із ст. 67 КК України, обтяжували покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

VІ. Мотиви призначення покарання:

призначаючи покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, який у відповідності до ст. 12 КК України, є нетяжким, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше не судимий, не знаходиться під спостереженням лікаря нарколога та психіатра консультативно - діагностичного центру КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», є військовослужбовцем та учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину.

Судом взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_6 , на шлях виправлення не став та продовжив умисно вчиняти систематичне психологічне насильство відносно останньої, знехтувавши при цьому її правом, гарантованим Конституцією України, на повагу до її гідності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було "свавільним". У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд також враховує, що однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином.

Частиною 1 статті 69 Кримінального кодексу України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, але не нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

При цьому, як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, при цьому не відноситься до кримінальних правопорушень до яких не може застосовуватись ч. 1 ст. 69 КК України, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного - який є учасником бойових дій та на даний час проходить військову службу, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позицію представника потерпілої, який при призначенні покарання покладається на розсуд суду, суд вважає за можливе перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 126-1 КК України, а саме арешту.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, не буде становити «особистий надмірний тягар для нього» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

VІІ. Вирішення питання цивільного позову:

згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів, встановлених в ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також у ч. 1 ст. 368, ч. 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Так, представником потерпілої ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 (а.п. 29-30), в якому він просить стягнути з останнього на користь потерпілої 60 000 грн моральної шкоди.

Обґрунтовує пред`явлений позов тим, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілїй ОСОБА_6 завдано моральної шкоди, що призвело до позбавлення її можливості реалізації своїх звичок і бажань, дотримання життєвого ритму. Обвинувачений систематично вчиняв над нею домашнє насильство, що завдало їй значної моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає чітких критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є і не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мали потерпілі у зв`зку із порушенням їх прав, а також відповідати поведенці завдавачів шкоди.

Відповідно до висновку Європейського суду від 28.05.1985 (справа Abdulaziz, Cabalesand Balkandali v. UnitedKingdom,), де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.

Так, заслухавши представника цивільної позивачки, дослідивши пред`явлений позов, суд приходить такого висновку.

Суд враховує, що потерпілій ОСОБА_6 обвинувачений спричинив психологічні страждання, розлади здоров`я, погіршив якість її життя, тим самим завдав моральних страждань, що як наслідок вплинуло на її нормальний спосіб життя та зміни в її житті у подальшому.

Таким чином, виходячи з вимог розумності, справедливості, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути 60 000 грн моральної шкоди.

VІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Злочином матеріальна шкода не заподіяна. Процесуальних витрат не понесено. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 128, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, призначити покарання у виді арешту на строк два місяці.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 60 000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано - Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано - Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1