Справа № 333/1761/24
Провадження № 1-кс/333/1085/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі аудіо та відео фіксації, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000394 і додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, маючого вищу освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

03.04.2024 року старший слідчий в ОВС першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000394 відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що першим СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000394 від 03.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУНП в Запорізькій області № 129о/с від 03.03.2021 року ОСОБА_5 призначено на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорвзького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Перебуваючи на вказаній посаді в спеціальному званні капітан поліції, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 року, ОСОБА_5 являється працівником правоохоронного органу, та здійснюючи функції представника влади, тобто будучи службовою особою в силу статей 3, 7, 18 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі Закон) № 580-VIII від 02.07.2015 року, має обов`язки неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати права і свободи людини, а згідно з вимогами ст. 23 Закону володіючи повноваженнями здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального та адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупція це використання особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Нормами ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особам, зазначеним у частині першій ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Положеннями ст. ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вимоги для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Згідно з приміткою 2 до ст. 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище є керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Водночас ОСОБА_5 , будучи начальником сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, отже особою яка займає відповідальне становище, діючи всупереч вищевказаним нормам законів, з метою отримання неправомірної вигоди, використовуючи своє службове становище вчинив корупційний злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , будучи інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до графіку чергувань 16.01.2024 року заступив на добове чергування з охорони громадського порядку спільно з поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 .

Того ж дня, об 11 год. 24 хв., інспектору сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 на мобільний телефон подзвонив начальник сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 та надав команду забрати його о 12 год. 00 хв. біля приміщення відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з метою здійснення перевірки несення служби співробітниками поліції на блок постах, крім того ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про дорожньо-транспортну подію, яка відбулась в районі населеного пункту Тернівка Запорізького району Запорізької області.

Далі, 16.01.2024 року, об 12 год. 02 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 забрали ОСОБА_5 біля приміщення відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, та після перевірки несення служби співробітниками поліції на блок постах, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 рухаючись на службовому автомобілі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди, на автодорозі Т0408 поблизу населеного пункту Тернівка Запорізького району Запорізької області, де автомобіль «Honda Strime», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , виїхав за межі проїзної частини та перебував у кюветі.

Перебуваючи на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» висунув законну вимогу водію автомобіля «Honda Strime», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 щодо пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На виконання вказаних законних вимог співробітника поліції, ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 документи для перевірки. Отримавши вищевказані документи та перевіривши їх, у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_9 , з цією метою ОСОБА_7 безпідставно почав стверджувати, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У подальшому, з метою реалізації спільного з ОСОБА_5 злочинного умислу, спрямованого на вимагання та одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 висловив ОСОБА_9 вимогу щодо надання йому неправомірної вигоди, не уточнюючи при цьому суму такої вигоди, за уникнення останнім адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Розуміючи владні повноваження та службове становище ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , незаконність їх дій, а також те, що в разі не надання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, останній вимушено підкорився незаконній вимозі ОСОБА_7 щодо надання неправомірної вигоди, при цьому ОСОБА_9 повідомив, що у нього немає при собі грошовий коштів.

ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_5 злочинного умислу, спрямованого на вимагання та одержання неправомірної вигоди, повторно висунув вимогу про надання йому неправомірної вигоди та запропонував ОСОБА_9 зайняти грошові кошти у знайомого, якого ОСОБА_9 раніше викликав на місце події, для допомоги з транспортуванням автомобілю.

ОСОБА_9 , розуміючи владні повноваження та службове становище ОСОБА_7 , незаконність його дій, а також те, що в разі не надання неправомірної вигоди, його може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, якого він не вчиняв, вимушено підкорився незаконній вимозі ОСОБА_7 щодо надання неправомірної вигоди та за допомогою мобільного зв`язку зателефонував своєму знайомому ОСОБА_10 .

В ході розмови з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 повідомив, що на місце події прибули співробітники поліції та почали стверджувати, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також те що співробітники поліції вимагають у нього неправомірну вигоду за не притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Очікуючи приїзду на місце події ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , будучи керівником ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому автомобілі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за допомогою жесту у вигляді п`яти витягнутих пальців лівої руки повідомив ОСОБА_7 суму неправомірної вигоди, яку необхідно висунути ОСОБА_9 для передачі за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП. В подальшому, продовжуючи очікувати ОСОБА_10 , ОСОБА_5 почав висловлювати ОСОБА_7 занепокоєння отриманням неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , мотивуючи це значним часом очікування ОСОБА_10 , при цьому продовжуючи давати команду чекати останнього.

Після цього, 16.01.2024 року, близько 14 год. 20 хв., ОСОБА_10 прибув на місце події поблизу населеного пункту Тернівка Запорізького району Запорізької області на автодорогу Т0408, де ОСОБА_7 , будучи інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області під час виконання службових обов`язків, з метою реалізації спільного з ОСОБА_11 злочинного умислу, спрямованого на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за невчинення ним та ОСОБА_5 , як службовими особами дій в інтересах третьої особи ОСОБА_9 , а саме не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, висунув ОСОБА_10 вимогу щодо передачі йому неправомірної вигоди у сумі 5 000,00 грн., яку раніше погодив з ОСОБА_5 .

На вказану вимогу ОСОБА_10 вимушено погодився, після чого перебуваючи поблизу населеного пункту Тернівка Запорізького району Запорізької області на автодорозі Т0408 передав неправомірну вигоду, а ОСОБА_7 , у свою чергу, одержав неправомірну вигоду у сумі 5 000,00 грн., за невчинення ним та ОСОБА_5 , як службовими особами дій в інтересах третьої особи ОСОБА_9 , а саме не притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися в одержанні службової особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дій з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ч. 3 ст. 368 КК України.

02.04.2024 року в порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

03.04.2024 року слідчому судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор в обґрунтування клопотання зазначив про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказав, що підозрюваний ОСОБА_5 розуміє, що йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також розуміє тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому йому злочині, тому може переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Крім того, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 , маючі широкі зв`язки у правоохоронних органах, тривалий досвіт, може використовувати їх з метою впливу на свідків шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів, а також на спеціалістів та експертів у вказаному кримінальному провадженні. Досудовим розслідуванням до цього часу не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, та не встановлені всі можливо причетні особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Таким чином, надання ОСОБА_5 можливості побачення та спілкування із цими особами, у тому числі співпрацівниками правоохоронних органів, з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також ОСОБА_5 достовірно знаючи про місце перебування документів або речей, за допомогою яких було реалізовано злочинний намір, може їх знищити, спотворити, приховати, не надавши органам досудового розслідування можливості встановити місце їх перебування та вилучити у встановленому порядку. Підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття злочинної діяльності.

Слідчий у своєму клопотанні звертає увагу слідчого судді на те, що запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню вказаних вище ризиків, у зв`язку із чим просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані обставини на думку слідчого виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні стверджувала, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного і ризики, які існують.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого, пояснив, що вину в скоєнні інкримінованого йому злочину, він не визнає.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання слідчого відмовити і обмежитись особистим зобов`язанням, посилаючись на необґрунтованість підозри та відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Частиною другою ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_5 кримінально протиправного діяння, що виразилось в одержанні службової особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дій з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб.

Також, слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

Слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

За таких умов, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, тому підозрюваний знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також в судовому засіданні підтверджено наявність ризику з приводу того, що ОСОБА_5 зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні. Окрім цього є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати його у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, а також дані про його особу, зокрема наявність стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, його стан здоров`я, однак лише такі обставини, на переконання слідчого судді, не можуть нівелювати зазначені ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , а відтак не можуть свідчити на користь застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, має встановлюватися в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Враховуючи положення ст. 182 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного у даному кримінальному провадженні є застава в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на теперішній час складає 121 129,00 грн.

Такий розмір застави, на думку слідчого судді, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Відповідно до ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 цієї статті. У разі невиконання цих обов`язків підозрюваним ОСОБА_5 , відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені цим Кодексом.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181 - 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_4 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000394 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 01 червня 2024 року (включно).

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою по цьому кримінальному провадженню рахувати з моменту оголошення ухвали суду, а саме: з 03 квітня 2024 року з 17 год. 21 хв.

Встановити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 129 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять дев`ять) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, , Банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, Призначення платежу: вид платежу (застава, вартість частки майна тощо); П.І.Б. особи, за яку вноситься застава; номер справи (провадження); суд, в якому розглядається справа, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_5 , з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти), для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала слідчого судді діє по 01 червня 2024 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1