Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
Справа № 490/4340/23
В И Р О К

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000453 від 01.04.2023р.,за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, з середньою - спеціальною освітою, працюючий водієм ФОП " ОСОБА_4 ", раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 , представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2023р. близько 08 год. 40 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлий час доби, здійснював маневр руху заднім ходом по тротуарній, пішохідній зоні, розташованій в районі магазину «Міда» по пр. Героїв України, 20К у м. Миколаєві .

У цей же час, на вищевказаній тротуарній, пішохідній зоні, в напрямку магазину «Міда», рухався пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обернений задньою лівою поверхнею тіла до зазначеного транспортного засобу.

Під час руху на вищевказаній ділянці дороги, водій автомобілю марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , у порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що перед початком руху, в тому числі заднім ходом, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, знехтував вищевказаними вимогами ПДР та допустив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 , який рухався по тротуарній, пішохідній зоні, в напрямку магазину «Міда», обернений задньою лівою поверхнею тіла по відношенню до напрямку руху зазначеного транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді тупоi поєднаної травми тіла у вигляді множинних, переломів кісток та хрящів носу, перелому носової перетинки зі зміщенням кісткових фрагментів, уламкового перелому верхньощелепної пазухи та перелому задньої, медіальної стінок лівої верхньощелепної пазухи, крововиливів під павутинну оболонку в лівій скроневій та обох лобних часток зі сторони базальної поверхні, локальних переломів 2-8-го ребер між лопатковою та задньо-підпахвовою лінією зліва, забою лівої легені, крововиливів в області судинного пучка селезінки, в при нирковій клітковині лівої нирки, множинних ран обличчя, лівої кисті, від яких 08.04.2023р. у медичній установі настала смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винним себе визнав повністю та підтвердив факт вчиненням ним вказаного злочину при викладених вище обставинах. Так, обвинувачений зазначив, що в той час він працював водієм у ТОВ "Трилайт", на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 розвозив товар по торговим точкам. 01.04.2023 року в ранці приблизно десь 8:30 він під`їхав до магазина «Міда» по пр. Героїв України, 20К у м. Миколаєві . Будь - яких знаків, якіб забороняли проїзд до магазину не було, тому він під`їхав, вивантажив товар, подивився, що поблизу не має людей, переконався у відсутності перешкод, сів до автомобіля та почав маневр заднім ходом, щоб виїхати і в цей час почув крик людей. Почувши крики він одразу зупинився та вийшов із автомобіля і побачив, що під машиною знаходиться чоловік. Він намагався витягти його але чоловік застряг, тоді він трохи від`їхав у перед і викликав швидку. Чоловік був ще живий і його швидка повезла до лікарні, а він залишився із поліцейськими оформлювати матеріали ДТП. У вчиненому щиро каявся, зазначив, що в рахунок часткового відшкодування шкоди сплатив потерпілій стороні 30 000 грн., просив строго його не карати.

Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим, його винуватість в інкримінованому йому злочині повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового розгляду, а саме:

- електронним рапортом від 08.04.2023 року, згідно якого 01.04.2023 року на лінію 102 о 10:21 надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я про те, що за адресою: м. Миколаїв, Центральний район, проспект Героїв Сталінграду буд. 20 к сталось ДТП за участі пішохода ОСОБА_8 , 97 років, якого забрала швидка допомога, бригада 24. (т. 1 а.с. 79-81);

- електронним рапортом від 08.04.2023 року, згідно якого 01.04.2023 року на лінію 102 о 8:45 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що за адресою: м. Миколаїв, Центральний район, проспект Героїв Сталінграду буд. 20 к біля магазину "Міда" сталось ДТП за участі пішохода ОСОБА_8 , 97 років, якого забрала швидка допомога, бригада 29. (т. 1 а.с. 82-84);

- протоколом огляду місці дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фото таблицею від 01.04.2023 року, згідно якого дорожньо-транспортна пригода відбулась в світлий час доби у м. Миколаєві в районі будинку 20К по проспекту Героїв України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди відбувся наїзд автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 та пішохода ОСОБА_8 . На автомобілі було виявлено механічні пошкодження у вигляді: - потертості в задній частині кузова. Під автомобілем було виявлено пляму речовини бурого кольору. (т. 1 а.с. 87-99);

- висновком експерта № СЕ 19/115-23/4888-ІТ від 19.04.2023 року, згідно якого під час огляду автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 не виявлено механічних пошкоджень та явних слідів контактної взаємодії транспортного засобу з тілом пішохода. При цьому слід вказати, що при відносно невеликих швидкостях руху та за відсутності інтенсивної контактної взаємодії, слідів цього контакту на частинах транспортного засобу могло не залишитися. Оскільки під час огляду автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 не виявлено механічних пошкоджень та явних слідів контактної взаємодії транспортного засобу з тілом пішохода, тому в даному випадку не представляється можливим встановити якими частинами автомобіль контактував з пішоходом. (т. 1 а.с. 107-113);

- висновком експерта № СЕ-19/115-23/4887-ІТ від 12.04.2023 року, відповідно до якого на момент ДТП робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані. (т. 1 а.с. 116-121);

- протоколом огляду предмету від 06.04.2023 року, згідно якого було проведено огляд відео файлу, що знаходиться на диску "CD-R Havik Enjoy What Have", який 05.04.2023 року було надано магазином "Міда". Проведеним оглядом встановлено, що 01.04.2023 року о 8:37:45 водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 сідає за кермо, а позаду автомобіля з`являється пішохід, який рухається позаду автомобіля. О 08:37:59 пішохід зупиняється позаду автомобіля і в цей час автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 починає рух заднім ходом. О 08:38:03 ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснює наїзд на пішохода, в результаті чого той падає на землю. (т. 1 а.с. 126-135);

- висновками експерта № 948 від 12.04.2023 року та від 24.04.2023 року, які за своїм змістом є тотожними, з яких встановлено, що смерть гр. ОСОБА_8 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних переломів кісток та хрящів носу, перелому носової перетинки зі зміщенням кісткових фрагментів, уламкового перелому верхньощелепної пазухи та перелому задньої, медіальної стінок лівої верхньощелепної пазухи, крововиливів під павутинну оболонку в лівій скроневій та обох лобних часток зі сторони базальної поверхні, локальних переломів 2- 8-го ребер між лопатковою та задньо-підпахвовою лінією зліва, забою лівої легені, крововиливів в області судинного пучка селезінки, в при нирковій клітковині лівої нирки, множинних ран обличчя, лівої кисті. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді: - 6 ран в лобній області по центу та справа, в скроневій справа, на спинці носу з переходом на ліве крило, на верхній губі зліва; - 3 саден в правій виличній області, на верхній губі, підборідді; - переломів кісток та хрящів носу, перелому носової перетинки зі зміщенням кісткових фрагментів, уламкового перелому верхньощелепної пазухи та перелому задньої, медіальної стінок лівої верхньощелепної пазухи; - вшитої рани на тильній поверхні лівої кисті з синцем по колу; - поширеного синця на задньо-боковій поверхні грудної клітки та поперекової ділянки зліва від задньо-підпахвової до середньо-підпахвової лінії на межі 8го ребра до верхнього зовнішнього квадранту лівої сідниці; - садна на внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині; - синця на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу; - крововиливу в м`які тканини голови в лівій скроневій області з просоченням кров`ю лівого скроневого м`язу; - крововиливів під павутинну оболонку в лівій скроневій та обох лобних часток зі сторони базальної поверхні; - поширеного крововиливу в корені легень та вогнищевого крововиливу на задній поверхні нижньої долі лівої легені; - конструкційних переломів 2-6-го ребер по середньо ключичній лінії справа та 2-6-го по середньо-ключичній лінії зліва з майже непомітними крововиливами в підлягаючі м`які тканини; - локальних переломів 2-8-го ребер між лопатковою та задньо-підпахвовою лінією зліва з просоченням підлягаючих м`яких тканин кров`ю; - ушкодження пристінкової плеври уламком 8 ребра між лопатковою та задньо- підпахвовою лінією зліва; - повного поперечного перелому грудини в 4 міжреберному проміжку з крововиливом в підлягаючі м`які тканини; - крововиливів в області судинного пучка селезінки, в при нирковій клітковині лівої нирки, в м`які тканини спини на висоті 114 см та 145 см від підошовної поверхні стопи зліва. Всі вище вказані тілесні ушкодження прижиттєві, на що вказує наявність крововиливів, утворились від дії тупих твердих предметів зі значною силою одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним, в строк не менше 11-12 діб до моменту дослідження при зіткненні транспортного засобу вантажного типу з пішоходом. З урахуванням виявлених тілесних ушкоджень на тілі трупа, механізм травми можливо представити наступним чином: первинний удар вірогідно всього прийшовся виступаючими частинами транспортного засобу в область грудної клітини та голови, коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні та був обернений задньою лівою поверхнею тіла до

рухаючогося транспортного засобу, в результаті чого утворилися поширений синець на задньо-боковій поверхні грудної клітки та поперекової ділянки зліва від задньо-підпахвової до середньо-підпахвової лінії на межі 8 го ребра до верхнього зовнішнього квадранту лівої сідниці з крововиливами в м`які тканини спини на висоті 114см та 145см від підошовної поверхні стопи, локальні переломи 2-8 - го ребер між лопатковою та задньо-підпахвовою лінією зліва, забій лівої легені. Потім відбулося відкидання тіла з послідуючим падінням та ударом передньою поверхнею тіла об тверде покриття дороги в результаті чого утворилися синці, садна, рани та множинні переломи кісток в області обличчя, крововиливи під павутинну оболонку в лівій скроневій та обох лобних часток зі сторони базальної поверхні, синець, садно в області нижніх кінцівок та рана в області тильної поверхні лівої кисті. В результаті струсу тіла в момент первинного удару утворилися крововиливи в корені легень. По ступеню тяжкості всі вищевказані тілесні ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-слідчому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Повний поперечний перелом грудини на рівні 4-го міжреберного проміжку, конструкційні переломи 2-6 ребер по середньо ключичним лініям зі слабко вираженим крововиливом у м`які навколишні тканини виникли в момент надання медичної допомоги, а саме непрямого масажу серця, судово-медичній оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не підлягають. Дата та час смерті вказані в медичній карті стаціонарного хворого №2415/368, а саме 08.04.2023 року в 07:45 годин, не суперечать судово-медичним даним. В медичній карті № 2415/368 мається результат токсикологічного дослідження № 586 від 01.04.2023, з якого відомо, що етанол в крові ОСОБА_8 не виявлено. Судово-токсикологічне дослідження біологічного матеріалу від трупа ОСОБА_8 на наявність наркотичних засобів не проводилось. (т. 1 а.с. 139-149, 151-157);

- висновком експерта № 23-2112 від 03.05.2023 року, згідно якого при проведенні судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП встановлено, що водію автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI", д.н. НОМЕР_2 , маючи намір почати рух заднім ходом, у своїх діях необхідно було керуватися вимогами п.п. 10.1, 10.9 ПДР, а саме; «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб». Належним і своєчасним виконанням вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_3 , мав у розпорядженні технічну можливість запобігти ДТП (наїзду на пішохода). Дії водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_2 , не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.9 ПДР. Дії водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_2 , що не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.9 ПДР, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. (т. 1 а.с.с 158-164);

- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 12.04.2023 року, згідно якого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 08 квітня 2023 року у віці 96 років про що 12 квітня 2023 року складено відповідний актовий запис № 666. (т. 1 а.с. 166).

Суд по закінченню з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами поставив на обговорення питання чи бажають сторони доповнити судовий розгляд та чим саме. Будь-яких клопотань щодо доповнення судового розгляду від учасників судового провадження не надійшло.

Таким чином, слід зазначити, що судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною обвинувачення та захисту своїх процесуальних прав, в тому числі права відстоювати свою правову позицію і надавати докази на її обґрунтування та для повного і об`єктивного з`ясування обставин на підстав наданих сторонами доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та

інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 9 КПК України, на слідчого, прокурора покладений обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. ч. 2, 6 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин. Обов`язковими елементами складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Керуючись вимогами ст. 94 КПК України, суд, оцінюючи докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та визнає його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив не умисний злочин, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має постійне місце роботи, характеризується позитивно, критично ставиться до вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно досудової доповіді, орган пробації дійшов висновку, що: - ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як: низький; - ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як: низький; - виправлення особи можливе без позбавлення волі. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення, а також запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю, та без ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене, пом`якшувальні та обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, суд, приймає до уваги положення ст. 65 КК України, про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і вважає за необхідне призначити основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням вимог ст. ст. 75, 76 КК України.

Прокурором до початку судового розгляду було заявлено цивільний позов в інтересах КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" до ОСОБА_3 про стягнення витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_8 у сумі 10 970,58 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов заявлений прокурором в інтересах КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" визнав в повному обсязі.

Представником потерпілого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_6 до початку судового розгляду було заявлено цивільний позов, в якому заявлено вимоги про стягнення з ТОВ «Трилайт»2000 грн. розміру франшизи, 419600 моральної шкоди, процесуальні витрати у сумі 15000 грн. за надання правової допомоги; про стягнення з ПрАТ СК "ВУСО" 80400 грн. страхової виплати за шкоду заподіяну життю, та вимоги до ОСОБА_3 про стягнення 500000 грн. моральної шкоди.

Згідно позову потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_3 вказав, що він намагався відшкодувати завдану шкоду, але потерпіла сторона відмовлялась від отримання коштів, однак ним було частково на загальну суму 20 000 грн. перераховано ОСОБА_10 кошти в рашунок відшкодування завданої шкоди, що підтверджується копіями платіжних доручень наданих суду. З приводу заявленої суми, щодо спричиненої шкоди вважає, що вона є занадто великою і необґрунтованою.

Цивільний відповідач по справі ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог ОСОБА_10 заперечували та вказали, що спірні правовідносини про відшкодуванні шкоди у деліктних

правовідносинах, при настанні страхового випадку під час ДТП, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу III ПК України.

Закон № 1961-ІV є спеціальним, регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).|

Позовні вимоги про стягнення зі страховика на користь цивільного позивача 80 400,00 грн. моральної шкоди у зв`язку смерті потерпілого не ґрунтуються на вимогах п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV і не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами відповідно до приписів ст. 35 Закону.

Приписи п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV визначають, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Тобто, станом на дату ДТП така сума страхового відшкодування становить не більше - 80400 грн. (6700,00 *12 = 80400,00) всім особам, які мають право на таке відшкодування.

Тому для вирішення питання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого має значення встановлення кількості осіб, які мають право на таке відшкодування та урахування обмежень щодо розміру такого відшкодування визначеного п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-IV. З матеріалів судової справи відомо, що тотожну вимогу про стягнення зі страховика на користь цивільного позивача 80 400,00 грн. моральної шкоди у зв`язку смерті потерпілого заявлено донькою потерпілого ОСОБА_11 .

На думку представника ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" позивач ОСОБА_10 має право, при відсутності інших осіб, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди тільки на 1/2 від загальної суми відшкодування (40200 грн.). Вимога позивача про стягнення зі страховика на користь позивача 80 400,00 грн. є незаконною, а без наявності документів відповідно до вимог ст. 35 Закону № 1961-IV, необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

За наслідками розгляду цивільного позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_10 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України (ст. 1200 ЦК України) та розділом ІІІ Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Також відповідно до п. 27.3 цієї норми Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як викладено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17, провадження № 14-95цс20), Велика Палата Верховного Суду вважає, що стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Так, згідно Полісу № 211725806 між ПрАТ "СК "ВУСО" та ТОВ "Трилайт" було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі страховою сумою відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`ю - 320 000 грн. та шкоди майну 160 000 грн., з розміром франшизи 2 000 грн.

Отже загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди за смерть потерпілого становить 80 400 грн. При цьому згідно п. 12.2 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Згідно матеріалів кримінального провадження до початку судового розгляду адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 (сина загиблого) та ОСОБА_11 (доньки загиблого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5) було подано цивільні позови, в яких заявлено

максимальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди на кожну особу, що в свою чергу суперечить вищенаведеним положенням ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, на день настання страхового випадку згідно вимог чинного законодавства ОСОБА_10 мав право на відшкодування 1/2 частини від загального розміру страхового відшкодування, встановленого п.27.3 ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в свою чергу становить 40 200 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV)

Згідно зі статтею 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Отже, частковому задоволенню підлягають вимоги цивільного позову в частині стягнення на користь ОСОБА_10 з ПрАТ "СК "ВУСО" страхового відшкодування у розмірі 40 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ( ст. 1194 ЦК України). В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Зазначений правовий висновок неодноразово та послідовно зазначається у постановах Верховного Суду у ревалентних справах, зокрема в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 503/1597/16-ц.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Крім того, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У частині четвертій статті 1187 ЦК України, передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Результат аналізу частини четвертої статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини четвертої статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця).

Іншим випадком, коли завдану шкоду повинен відшкодовувати не винуватець ДТП, є ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Проте, жодних доказів перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ "Трилайт" та передання цим підприємством як власником транспортного засобу права керування та володіння автомобілем водію ОСОБА_3 (який є особою, винною у скоєнні ДТП) з порушенням публічних норм чи інші обставини його неправомірного заволодіння - суду не надано.

Наявність волі власника на передання ОСОБА_3 в користування ТЗ підтверджується наданими доказами - договром оренди автомобіля № 230301 від 01.03.2023 року, актом приймання-передачі транспортного засобу від 01.03.2023 року.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб».

Отже, водію, який правомірно керував транспортним засобом належить обов`язок відшкодування майнової шкоди, заподіяної майну потерпілої в ДТП особи як винуватцю ДТП.

Так, власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою статті 1172 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено і Постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 450/3002/17, у постанові ВП ВС від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)

В матеріалах судового провадження відсутні документи, які б вказували, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Трилайт". Потерпілим по справі такі документи суду не надавались, клопотань про їх витребування до суду не надходило.

Таким чином, у суда відсутні будь - які докази або фактичні данні, на підставі яких можливо зробити висновок, що ОСОБА_3 на час вчинення ДТП перебував з ТОВ "Трилайт" у трудових відносинах.

Наявність реєстраційних документів на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_2 у ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди свідчить про надання згоди керівником ТОВ "Трилайт" на володіння транспортним засобом останнім. Отже, ОСОБА_3 володів транспортним засобом на правовій підставі, тобто за згодою власника.

Таким чином, з досліджених судом матеріалів справи встановлено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки в момент завдання шкоди був саме ОСОБА_3 .

Оскільки ТОВ "Трилайт" хоча і є власником транспортного засобу, проте в момент дорожньо-транспортної пригоди ним не володів, отже, Товариство не є зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 . З огляду на зазначене, саме відповідач ОСОБА_3 , як винуватець ДТП, є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме він на правовій підставі володів транспортним засобом.

В ході судового розгляду обставин, які свідчили б про наявність підстав для притягнення ТОВ "Трилайт", як власника джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_2 до відповідальності за шкоду, завдану цивільному позивачеві іншою особою, судом не встановлено.

Враховуючи, що позов пред`явлено, зокрема, і до ТОВ "Трилайт", яке не несе відповідальності за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, і не є роботодавцем винуватця ДТП, у задоволенні позову ОСОБА_12 до ТОВ "Трилайт" про стягнення 2000 грн. розмір франшизи, 419600 моральної шкоди, процесуальних витрат у сумі 15000 грн. за надання правової допомоги - слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 .

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні

права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вище зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, суд погоджується з твердженням позивача, що внаслідок раптової смерті батька він пережив значні моральні страждання та душевний біль.

Разом з тим суд вважає, що розмір моральної шкоди у заявленій сумі 500 000 грн. є завищеним, оскільки, виходячи із засад розумності і справедливості, давши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав цивільний позивач, також беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, сума в розмірі 150 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди є доведеною та достатньою.

Вказану компенсацію з вищевикладених мотивів суду слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 , який є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме він на правовій підставі володів транспортним засобом, проте з врахуванням суми, що належить стягненню з страхової компанії та добровільно сплаченої обвинуваченим на користь цивільного позивача (про що надано суду відповідні квитанції про сплату) такий розмір відшкодування на користь ОСОБА_10 становить 89 800 грн. (150 000 грн- 40200 грн. страхового відшкодування - 20000 грн сплачених обвинуваченим в добровільному порядку).

Отже цивільний позов в частині заявлених вимог до обвинуваченого підлягає до часткового задволення.

Вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Так, стягненню з обвинуваченого підлягають витрати на проведення: - судової автотехнічної експертизи № СЕ 19/115-23/4888-ІТ від 19.04.2023 року у сумі 956,00 грн.; - судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/115-23/4887-ІТ від 12.04.2023 року в сумі 1912,00 грн.; - судової автотехнічної експертизи № 23-2112 від 03.05.2023 року в сумі 1672,86 грн.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили слід наступним чином вирішити долю речових доказів, а саме: - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_3 слід повернути власнику - ТОВ "Трилайт"; - оптичний диск CD-R на якому міститься відеозапис з назвою "Школьная_ІР камера3_Школьная_ 3620_ 4011_21344532 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Заходи забезпечення по кримінальному провадженню не застосовувались.

На підставі вище викладеногота керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ПрАТ Страхова Компанія "ВУСО" - задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ Страхова Компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_10 страхове відшкодування в рахунок відшкодування моральної шкоди - 40200 грн. (сорок тисяч двісті гривень).

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 89800 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот гривень).

Цивільний позов прокурора в інтересах КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" до ОСОБА_3 про стягнення витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_8 у сумі 10 970,58 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" в рахуноквитрат на стаціонарне лікування ОСОБА_8 - 10970 грн. 58 коп. (десять тисяч дев`ятсот сімдесят гривень) 58 коп.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ТОВ "Трилайт"-відмовити .

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на проведення:

- судової автотехнічної експертизи № СЕ 19/115-23/4888-ІТ від 19.04.2023 року у сумі 956,00 грн.;

- судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/115-23/4887-ІТ від 12.04.2023 року в сумі 1912,00 грн.;

- судової автотехнічної експертизи № 23-2112 від 03.05.2023 року в сумі 1672,86 грн.

Речові докази по справі, а саме: - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 GDI», д.н. НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_3 слід повернути власнику - ТОВ "Трилайт"; - оптичний диск CD-R на якому міститься відеозапис з назвою "Школьная_ІР камера3_Школьная_ 3620_ 4011_21344532 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий ОСОБА_1