У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000162 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крижанівка Одеської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції

за допомогою сервісу EASYCON)

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Короткий зміст вироку.

ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 11.03.2023 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактично встановлених під час судового розгляду обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного покарання, внаслідок суворості.

Вказує, що судом не враховано пом`якшуючої обставини, а саме активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що безпосередньо зазначено в обвинувальному акті.

Зазначає, що ОСОБА_6 раніше несудимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи, проживає з бабусею, яка хворіє, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, активно сприяв та продовжує сприяти розкриттю кримінального правопорушення, відповідно до доповіді органу пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку становитиме середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, а також той факт, що будь-яких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення не настало, вважає, за можливе застосування до ОСОБА_6 положень ст.75 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що у період часу з 20.02.2023 - 21.02.2023, у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на збір та поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, при тому, що дана інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

20.02.2022 приблизно о 16 год. 08 хв. ОСОБА_6 , під час перебування в Одеській області, на його особистий мобільний телефон марки «Хіаомі», модель «Readmi Note 7», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з прив`язаним до нього номером мобільного телефону НОМЕР_3 , за допомогою месенджеру «Telegram», надіслано відзнятий відеозапис з пересуванням/переміщенням, рухом та розташуванням колони військової техніки Збройних Сил України, яка рухалась з АДРЕСА_1 , через АДРЕСА_2 . У подальшому, з метою реалізації вищевказаного злочинного умислу, ОСОБА_6 , 21.02.2023 приблизно о 20 год. 37 хв., під час перебування в Одеській області, використовуючи свій особистий мобільний телефон марки «Хіаомі», модель «Readmi Note 7», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з прив`язаним до нього номером мобільного телефону НОМЕР_3 , за допомогою месенджеру «Telegram», здійснив пересилання/поширення інформації, про місце пересування/переміщення, руху та розташування колони військової техніки Збройних Сил України, яка рухалась з АДРЕСА_1 , через АДРЕСА_2 , громадянину рф ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (який записаний у телефонній книзі, як « ОСОБА_9 », за номером мобільного телефону НОМЕР_4 ), за допомогою текстових повідомлень із закріпленим вищевказаним відеозаписом.

Зокрема, ОСОБА_6 надіслав відеозапис з пересуванням/переміщенням, рухом та розташуванням колони військової техніки Збройних Сил України з наступним описанням/приписом, а саме: «Это мимо нас»; «Снимал ОСОБА_10 »; «Вчера»; «В сторону Южного»; «Может туда- сюда гоняют как поцы»; «Все говорю по факту». ОСОБА_6 достовірно розумів те, що здійснення такої діяльності є протиправним та за яке передбачена кримінальна відповідальність відповідно до кримінального законодавства України.

20.02.2023 рухалась колона військової техніки Військової адміністрації АДРЕСА_1 , за маршрутом з в.ч. НОМЕР_5 та у зворотному напрямку. На вищевказаному відеозаписі можливо ідентифікувати військову техніку на місцевості, вищевказана інформація у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами не поширювалась та не є загальнодоступною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 114-2 КК України, як поширення інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 114-2 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , позитивно характеризується за місцем роботи, проживає з бабусею, яка хворіє, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, доповідь органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, а звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку становитиме середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, обставиною, яка передбачена ст. 66 КК України та пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, доказів наявності такої обставини, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_6 активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, судом не здобуто, обставин, які передбачені ст. 67 КК України та які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Врахувавши всі зазначені вище обставини та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім буде покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті обвинувачення, та відсутність підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.

Наведені дані про особу та призначення судом першої інстанції за ч. 2 ст. 114-2 КК України покарання в межах санкції даної статті у виді позбавлення волі, також вчинення обвинуваченим тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, дають підстави вважати, що покарання, судом першої інстанції призначено обвинуваченому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 65 КК України, є справедливим за своїм видом та розміром, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Згідно положенням ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (статті 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Враховуючи наведене, застосування закріплених у ст. 75 КК України правил допустиме за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Приймаючи рішення про неможливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи, проживає з бабусею, яка хворіє, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_6 , хоча раніше не судимий, є одруженим, батьком двох неповнолітніх дітей, працює та позитивно характеризується за місцем роботи, проживає з бабусею, яка хворіє, щиро розкаявся у вчиненому, разом з тим, вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неповно дослідив дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає неприйнятним, оскільки вказані в апеляційній скарзі доводи були досліджені та проаналізовані судом при призначенні покарання обвинуваченому, зокрема й дані про його особу, стан, вік, поведінку, склад сім`ї, наявність хворої бабусі.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. Зауваження захисника про те, що судом не враховано пом`якшуючої обставини, а саме активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що безпосередньо зазначено в обвинувальному акті, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції у вироку вказано, що такої пом`якшуючої обставини судом не здобуто.

При цьому, судом враховано дані досудової доповіді, проте висновки органу пробації для суду мають імперативний характер та містять лише рекомендації, щодо призначення покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на наведене апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст.ст.75, 76 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: