Справа № 206/2651/23
Провадження № 1-кс/206/561/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0002846 від 24 липня 2014 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що з 19.02.2014 представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), яке керівники РФ назвали переміщенням військових підрозділів у межах звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території АРК і м. Севастополя. 18.03.2014 РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно з цим протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ, представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, у яких були розташовані органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27.04.2014 в м. Луганськ - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які досі функціонують.

Внаслідок військових дій у період із травня по серпень 2014 року Сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19.02.2014.

Автономна республіка Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20.02.2014. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 07.04.2014, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

У квітні 2014 року за підтримки керівництва Російської Федерації групою проросійсько-налаштованих мешканців Луганської області, т.зв. представників територіальних громад Луганської області, ініційовано проведення так званого референдуму з питанням: «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність «ЛНР», яким публічно закликано місцеве населення Луганської області до проведення 11.05.2014, на порушення порядку встановленого Конституцією України, так званого «загального обласного референдуму» на території Луганської області, з питання визнання державної самостійності «Луганської народної республіки», та вчинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

11 травня 2014 року в окремих містах та районах Луганської області, всупереч законодавству України за ініціативи проросійсько-налаштованих мешканців Луганської області (стосовно яких розслідуються окремі кримінальні провадження та стосовно яких судами винесено обвинувальні вироки) організовано та проведено вказаний так званий «референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про створення незаконного псевдодержавного утворення «ЛНР».

18 травня 2014 року на підтримку результатів проведеного так званого референдуму представниками самопроголошеної «ЛНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, проголошений юридично нікчемний нормативно-правовий акт т.зв. «Тимчасовий основний закон (Конституція) Луганської народної республіки», яким передбачено, що т.зв. «Луганська народна республіка є демократичною, правовою та соціальною державою, її територія визначається кордонами, які існували на день її утворення (тобто територія Луганської області України), а влада здійснюється шляхом поділення на законодавчу, виконавчу та судову».

На підставі зазначеного юридично нікчемного нормативно-правового акту представниками самопроголошеної «ЛНР», представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані політично-управлінські (т.зв. «органи державної влади ЛНР») та силові органи, які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні зв`язки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників зазначених органів лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його реалізації.

При цьому, кожний учасник органів політичного та силового блоків «ЛНР» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлювали, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом незаконного створення на території Луганської області нового псевдодержавного утворення.

Так, у не встановлений час, але не пізніше квітня 2014 року у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний умисел, направлений на прийняття активної участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, так званої «військової комендатури ЛНР».

При цьому ОСОБА_4 розумів, що вказане не передбачене законом збройне формування «військова комендатура ЛНР» мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають військове озброєння та військову техніку, вантажні та легкові автомобілі (у тому числі незаконно вилучені у населення).

Крім того, у вищезазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, умови участі, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території та його залякування, примусового виселення патріотично налаштованого населення Луганської області, тобто його депортація, встановлення режиму військового стану, запровадження та дотримання режиму комендантського часу на тимчасово окупованій території Луганської області, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , у не встановлений час, але не пізніше квітня 2014 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел, спрямований на участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, перебуваючи у не встановленому місці на території Луганської області, вступив до складу не передбаченого законом збройного формування, так званої «військової комендатури ЛНР», погодившись підпорядковуватися ієрархії, дисципліні та правилам поведінки у цьому збройному формуванні.

07 жовтня 2014 року, указом № 15 глави «ЛНР», була створена т.зв. «народна міліція ЛНР», до складу якого було включено «військову комендатуру ЛНР», під назвою « окремий комендантський полк народної міліції ЛНР ».

За рішенням керівництва самопроголошеної «ЛНР» окупаційної адміністрації РФ зазначеному незаконному збройному формуванню доручено здійснення збройного опору силам АТО, проведення обстрілів та залякування цивільного населення на тимчасово окупованій території Луганської області.

З метою виконання цих завдань у складі «військової комендатури ЛНР» сформовані:комендантська рота, яка складається з управління та комендантського взводу; слідчі відділення та відділення дізнавачів; гауптвахта та таємна частина; окремі мотострілецькі механізовані підрозділи; окрема рота караулу; бойові батальйони; т.зв. «особливий відділ військової комендатури ЛНР» (мовою оригіналу - «особый отдел военной комендатуры ЛНР»), а також інші підрозділи, до складу яких на постійній основі залучені громадяни України та громадяни інших держав, радикально налаштовані до діючої державної влади України.

Місцями дислокації «військової комендатури ЛНР» були визначені, зокрема, приміщення:

- Луганської обласної державної адміністрації (далі - ЛОДА), за адресою: площа Героїв ВВВ, 3, місто Луганськ;

- Ізолятора тимчасового тримання Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області (далі - ІТТ), за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Жовтневої районної ради міста Луганськ, за адресою: 31-й квартал, 14 А, місто Луганськ.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , у не встановлений час, але не пізніше квітня 2014 року (точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) та по теперішній час, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, а саме у м. Луганськ, здійснює керівництво структурним підрозділом не передбаченого законом збройного формування - групою швидкого реагування « окремого комендантського полку народної міліції «ЛНР », відповідаючи за бойову та мобілізаційну готовність його учасників та успішне виконання поставлених завдань, пов`язаних з пошуком осіб, прихильних до України,які в подальшому, за його безпосередньої участі,незаконно позбавлялися волі та піддавалися катуванню, з метою отримання відомостей про місце розташування, пересування, структуру та оснащення підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Крім того, ОСОБА_4 усвідомлював, що зазначений підрозділ силового блоку окупаційної адміністрації РФ не відноситься до воєнізованих формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування воєнізованих та збройних формувань України.

З 19.02.2014 представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), яке керівники РФ назвали переміщенням військових підрозділів у межах звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території АРК і м. Севастополя. 18.03.2014 РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно з цим протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ, представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, у яких були розташовані органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27.04.2014 в м. Луганськ - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені не законні збройні формування, які досі функціонують.

Внаслідок військових дій у період із травня по серпень 2014 року Сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19.02.2014.

Автономна республіка Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20.02.2014. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 07.04.2014, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України,що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм МГП).

За вищевказаних обставин, в умовах триваючого збройного конфлікту міжнародного характеру громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими учасниками вищезазначеного не передбаченого законом збройного формування, вчинив дії щодо порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно з ч. 1 ст. 4 даної Конвенції, особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно вимог ст. ст. 27, 29 вказаної Конвенції, особи, які перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, які перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст. ст. 31-33 указаної Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, що можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, які перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, що не викликані потребою лікування особи, яка перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Крім того, статтею 147 зазначеної Конвенції визначено, що до серйозних порушень серед іншого належать тортури або нелюдяне поводження.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), положення даних конвенцій та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Згідно з ч. 2 ст. 75 вказаного Протоколу заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема, катування всіх видів - фізичні чи психічні; погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

У відповідності до статей 51 і 52 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 8 червня 1977 року, який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 18 серпня 1989 року, цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Громадянин України ОСОБА_4 , у не встановлений час, але не пізніше квітня 2014 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, а саме у м. Луганськ, усвідомлюючи усі вищенаведені обставини та факт наявності міжнародного збройного конфлікту, діючи у складі незаконного збройного формування «військова комендатура ЛНР», за попередньою змовою з іншими невстановленими особами із числа вказаного незаконного збройного формування, розпочав злочинну діяльність зі встановлення патріотично налаштованих осіб на тимчасово окупованій території міста Луганськ, які на думку останнього, своєю активною громадською позицією можуть заважати впровадженню та реалізації окупаційної політики держави-агресора, а також реалізації окремих рішень представників окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Луганської області, для подальшого здійснення впливу на останніх, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства.

Так, 22.07.2014 приблизно о 16.00-16.30 год. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за попередньою змовою з іншими невстановленими особами із числа не передбаченого законом збройного формування так званої «військової комендатури ЛНР», розуміючи наявність міжнародного збройного конфлікту та достовірно знаючи, що цивільне населення перебуває під захистом міжнародного гуманітарного права, знаходячись на блокпосту, розташованому на автошляху, що веде із АДРЕСА_2 , дістав з кобури пістолет невстановленого зразка, спрямував ствол до голови цивільної особи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та натиснув спусковий гачок, однак постріл не відбувся, тому що пістолет не був заряджений.

Далі ОСОБА_4 приєднав до пістолета магазин, споряджений набоями, та здійснивши досилання набою у патронник, спрямував ствол до лоба цивільної особи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого відвів пістолет в сторону ОСОБА_7 та здійснив два постріли біля його голови, внаслідок чого одна куля дотично поранила шкіру потерпілого в області правої лопатки, від чого утворились незначні подряпини, а також від близького розташування дульного зрізу пістолета в момент пострілу виникла кровотеча із правого вуха ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_4 наказав іншим невстановленим учасникам не передбаченого законом збройного формування принести прозорий полімерний пакет, який ОСОБА_4 власноруч одягнув на голову ОСОБА_8 та систематично душив її шляхом затягування його на шиї потерпілої, з метою припинення доступу повітря. В цей же час інші учасники не передбаченого законом збройного формування примушували ОСОБА_7 , всупереч волі, дивитися на те, як катують його дружину, з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості, що становлять інтерес для членів незаконного збройного формування, та визнання причетності останніх до диверсійної діяльності.

Далі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 помістили у автомобілі не встановленої моделі та марки, погрожуючи при цьому застосуванням вогнепальної зброї, створивши таким чином зовнішні перешкоди для їх вільного пересування в просторі та часі, фактично обмеживши свободу пересування.

В автомобілі невстановленої марки та моделі, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою отримання відомостей, які становлять інтерес для учасників не передбаченого законом збройного формування, та визнання причетності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до диверсійних груп, подавлення волі потерпілих до супротиву, почав залякувати ОСОБА_8 заподіянням тілесних ушкоджень шляхом відрізання її вуха. При цьому ОСОБА_4 наказав невстановленій в ході досудового розслідування особі підпалити ОСОБА_8 вухо, що той і зробив за допомогою запальнички, чим завдав потерпілій сильного фізичного болю та морального страждання.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 в порушення вимог ст. ст. 27, 31, 33, 34, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 75 Додаткового протоколу від 08.06.1977 до неї, вчинив жорстоке поводження з цивільними особами шляхом катування громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вказані дії ОСОБА_4 , які виразились в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування та жорсткому поводженні з цивільним населенням, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі з наведених у ньому підстав.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні залишив вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на розсуд суду.

Вислухавши доводи прокурора, захисника, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові матеріали до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В провадженні ГУНП в Луганській області знаходиться кримінальне провадження №0002846 від 24 липня 2014 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

23 квітня 2024 року ОСОБА_4 вручено повідомлено про підозру в порядку ст. ст. 111, 135, 278 КПК України шляхом опублікування повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № 82 ( 7742 ) від ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

01 травня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

Постановою старшого слідчого в СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 від 02 травня 2024 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Постановою старшого слідчого в СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 від 06 травня 2024 року відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Копію клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із доданими матеріалами було вручено захиснику ОСОБА_6 06 травня 2024 року.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004, вся територія Луганського району Луганської області є тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У силу ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий; а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю, що наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_7 , згідно яких 22 липня 2014 року, учасники не передбаченого законом збройного формування, викрали його та дружину на блок-посту с. Ювілейний м. Луганськ, після чого позбавляли волі, утримували в приміщенні ІТТ, ЛОДА, допитували;

- показами потерпілої ОСОБА_8 , згідно яких 22 липня 2014 року, учасники не передбаченого законом збройного формування, викрали її та чоловіка на блок-посту с. Ювілейний м. Луганськ, після чого позбавляли волі, утримували в приміщенні ІТТ, ЛОДА, допитували;

- проколами впізнання особи за фотознімками за участю потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до яких, вони впізнали ОСОБА_4 як особу, що вчинила стосовно них кримінальні правопорушення;

- показами свідка ОСОБА_9 , згідно яких в липні 2014 року він перебував у полоні в м. Луганськ, де його тримали в приміщені ЛОДА, Жовтневої РДА, серед полонених, разом з ним тримали подружжя Кононових, вказує на ОСОБА_4 , який керував утриманням полонених;

- проколами впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 . відповідно до яких свідок впізнав ОСОБА_4 , як особу, що вчинив кримінальні правопорушення;

- показами свідка ОСОБА_10 , згідно яких в липні 2014 року, він перебував у полоні в м. Луганськ, де його тримали в приміщені ЛОДА, Жовтневої РДА, серед полонених, разом з ним тримали подружжя Кононових;

- показами потерпілого ОСОБА_11 , згідно яких 22 липня 2014 року учасники не передбаченого законом збройного формування, викрали його на блокпосту АДРЕСА_3 , позбавили волі, серед полонених, разом з ним тримали подружжя Кононових, утримували в приміщенні ЛОДА, допитували;

- проколами впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_11 , відповідно до яких, він впізнав ОСОБА_4 , як особу, що вчинила кримінальні правопорушення;

- протоколами огляду інтернет ресурсу - сайту «Миротворец», під час якого виявлено фотознімки ОСОБА_4 , одягненого у форму військового зразка.

Клопотання та матеріали, надані слідчим дійсно свідчать про реальне існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена за ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується, зокрема, тим, що ОСОБА_4 обґрунтованою підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, одне з яких, згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, вагомістю наявних достатніх доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тим, що останній неодноразово не прибув на виклики слідчого без повідомлення органу досудового розслідування про неможливість свого прибуття, вчинення ним умисних злочинів знаходячись на тимчасово окупованій території, що може спонукати підозрюваного до переховування.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується, зокрема, тим, що підозрюваний ОСОБА_4 до теперішнього часу перебуває в місті Луганську на території якого продовжує діяльність у не передбаченому законом збройному формуванні.

Слідчий суддя, окрім цього, враховує характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, практику Європейського суду з прав людини - п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Слідчим суддею встановлено, що запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, вчинення нових злочинів становить суспільний інтерес. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання підозрюваному запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Факт того, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території України підтверджується показами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є одним з різновидів запобіжних заходів.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що в даному випадку прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, підлягає задоволенню.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 205-206, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_3 - задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1