ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1106/24 Справа № 192/2196/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засуджений 10 листопада 2020 року вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку, дотримання вимог безпеки праці за ІІІ квартал 2022 року оцінено як «задовільно», за IV квартал 2022 року - «добре», за І, ІІ квартали 2023 року - «задовільно», ІІІ та IV квартали 2023 року - «добре» (за шкалою оцінювання: «незадовільно», «задовільно», «добре»). Поряд із цим, засуджений виправною установою характеризується задовільно, не завжди приділяє увагу дбайливому ставленню до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, має лише три заохочення, які були до нього застосовані у 2023 року, хоча покарання відбуває з 2020 року.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

В апеляційній скарзі засуджений з судовим рішенням не погоджується та просить звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, призначене йому вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в установах виконання покарань за останньою судимістю засуджений перебуває з 23 липня 2020 року.

За період перебування у Криворізькому слідчому ізоляторі стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 28 січня 2021 року, працевлаштований на дільниці виготовлення товарів народного вжитку установи, до праці ставиться задовільно.

За час відбування покарання характеризується задовільно, має три заохочення, стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, реалізував програми диференційованого виховного впливу «Освіта» та «Професія», закінчив навчання в СНЦ № 21 при установі, підтримує зв`язки з рідними шляхом посилок та передач, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

У липні 2022 року ОСОБА_7 закінчив Солонянський навчальний центрі № 21 і здобув професію (підвищив кваліфікацію за професією) «Електрогазозварник».

Між тим, засуджений не завжди приділяє увагу дбайливому ставленню до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

Окрім цього, 24.12.2021 комісією виправної установи засудженому відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, 26.08.2022 - у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, а 14.04.2023 у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений характеризується задовільно, має лише три заохочення протягом тривалого строку відбування покарання, участі у виховних заходах установи та у самодіяльних організаціях не приймає. При цьому, протягом всього строку відбування покарання жодні пільги установою виконання покарань до обвинуваченого не застосовувались через те, що він не стає на шлях виправлення.

Більш того, ОСОБА_7 кримінальної відповідальності притягується не вперше, загалом засуджувався 8 разів, з яких один раз звільнявся від відбування покарання з випробуванням та один - умовно-достроково, проте знову вчиняв умисні злочини проти власності.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як і доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4