Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/498/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріаликримінального провадження № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, заапеляційною скаргою керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 , на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02.05.2024, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вереміївка, Бобринецького району, Кіровоградської області, учня ПТУ № 32 м. Бобринець, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 відповідні обов`язки.

Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 13.01.2023 після 20:00 години, часу в ході досудового розслідування більш точніше встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , через незамкнені двері увійшовши до спальної кімнати та впевнившись, що господарка домоволодіння ОСОБА_11 відпочиває, з тумби таємно викрав мобільний телефон марки ZTE ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_11 , вартість якого становить 1708 грн 85 коп.

З місця вчинення злочину ОСОБА_6 , зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 13.01.2023 у вечірній час та 14.01.2023 у нічний час, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , володіючи викраденим у ОСОБА_11 мобільним телефоном, будучи обізнаним в способі подолання логічної перешкоди для доступу до акаунту мобільного додатку «Ощад 24/7», діючи таємно, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи мобільний телефон потерпілої ОСОБА_11 , авторизувавшись в мобільному банкінгу «Ощад 24/7» здійснив транзакції та перерахував з банківської картки, яка належить потерпілій ОСОБА_11 на свою банківську картку, грошові кошти на загальну суму 5984 гривень 00 копійок.

У своїй апеляційній скарзі керівник Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вказаний вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі неповнолітнього обвинуваченого, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким неповнолітньому ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 90 годин громадських робіт, а в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Отже, прокурор вказує на те, що відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однак, судом першої інстанції при ухваленні вироку особу обвинуваченого належним чином не вивчено, не враховано всі обставини, які пом`якшують покарання та його відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення.

У ході судового розгляду встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Тому, прокурор вважає необхідним врахувати і те, що неповнолітній ОСОБА_6 навчається у комунальному закладі «Чарівнянський ліцей» Кетрисанівської сільської ради (у 11 класі), за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, до виконання громадських доручень у навчальному закладі ставиться задовільно, активно займається спортом та відвідує різні секції, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, негативно ставиться до скоєного ним кримінального правопорушення.

Звертає увагу суду і на те, що потерпіла ОСОБА_11 під час судового розгляду просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, оскільки шкоду їй відшкодовано у повному обсязі.

Вказує і на те, що відповідно до ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому крім обставин, передбачених у статтях 65 - 67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Так, із досудової доповіді Кропивницького районного сектору № 4 Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області встановлено, що стосунки в родині обвинуваченого привітні, відповідають загальноприйнятим нормам поведінки. Також, тимчасово з родиною проживають онуки матері - троє неповнолітніх дітей. ОСОБА_6 часто допомагає батькам по господарству та іноді спільно працює з ними на підробітках. Також, зазначено про недостатній нагляд за його поведінкою законного представника, однак неповнолітній демонструє рішучість у намірах змінити власну поведінку, усвідомлює серйозність вчиненого ним кримінального правопорушення та шкодує про це, має чітко визначені плани на майбутнє та високий рівень мотивації до виправлення. Крім того, він має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Отже прокурор вважає, що наведені вище обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають всі підстави для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

За наявності чотирьох обставин, які пом`якшують покарання, негативного ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, незважаючи на положення ст. 103 КК України та ст. 485 КПК України, суд першої інстанції безпідставно не застосував відносно нього положення ч. 1 ст. 69 КК України, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до Порядку реалізації Пілотного проекту щодо імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 № 150/445/2077/5/187, на території Кіровоградської області запроваджено імплементацію міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини (далі - Пілотний проект).

Метою цього Проекту є максимальне забезпечення при здійсненні досудового розслідування, судового розгляду у кримінальних провадженнях за участі дітей, а також при виконанні покарань щодо неповнолітніх, ефективної реалізації існуючих обов`язкових універсальних міжнародних стандартів захисту прав неповнолітніх.

Згідно з пунктом 78 розділу X Пілотного проекту встановлено, що під час вирішення питання про відповідальність неповнолітнього, необхідно керуватися найкращими інтересами дитини, при цьому обирати заходи впливу, передусім ті, які мінімізують ризики для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини та труднощів щодо її реінтеграції в суспільство, зокрема призначення покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, за наявності підстав, у тому числі щодо призначення більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Отже, громадські роботи є дієвими у процесі виправлення та ресоціалізації неповнолітніх осіб, які вступили у конфлікт із законом.

За таких обставин, суд першої інстанції, призначаючи покарання неповнолітньому у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням ОСОБА_6 на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, не застосував закон, який підлягає застосуванню (ст. 69 КК України), що суттєво порушує права неповнолітнього обвинуваченого.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі неповнолітнього обвинуваченого, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_9 , які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає задоволенню з таких підстав.

Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 , в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв крадіжку телефону, який належав ОСОБА_11 , згідно обставин, зазначених в обвинувальному акті. Також, за допомогою викраденого телефону, перераховував гроші з рахунку потерпілої на свій рахунок. У скоєному розкаюється, шкоду потерпілій відшкодовано.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що даний вирок слід скасувати в частині призначеного покарання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону який підлягає застосуванню.

Так, доводи апеляційної скарги керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи та даних про особу обвинуваченого, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким корисливим злочином, що заподіяну потерпілій шкоду добровільно відшкодовано на стадії досудового розслідування, а також хоч і вказав, але недостатньо врахував особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілої, яка просила суд призначити йому не суворе покарання, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, не є суспільно-небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, розкаявся.

Також, суд встановив обставини, які пом`якшують покарання щире каяття (розкаяння), яке виразилось у тому, що обвинувачений повністю визнав свою провину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом із тим, суд першої інстанції недостатньо врахував всі зазначені вище обставини та помилково не обговорив і не вирішив питання про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Так, відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України у «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (далі - постанова Пленуму) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання.

Пунктом 2 вказаної постанови Пленуму передбачено, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

При призначенні покарання неповнолітньому відповідно до ст. 103 КК крім обставин, передбачених у статтях 65 67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Відповідно до Порядку реалізації Пілотного проекту щодо імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 № 150/445/2077/5/187, на території Кіровоградської області запроваджено імплементацію міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини (далі Пілотний проект).

Згідно з пунктом 78 розділу X Пілотного проекту встановлено, що під час вирішення питання про відповідальність неповнолітнього, необхідно керуватися найкращими інтересами дитини, при цьому обирати заходи впливу, передусім ті, які мінімізують ризики для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини та труднощів щодо її реінтеграції в суспільство, зокрема призначення покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, за наявності підстав, у тому числі щодо призначення більш мякого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду встановлено обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені ст. 66 КК України, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, і не встановлено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 .

Разом з тим, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що неповнолітній ОСОБА_6 до червня 2024 року навчався у комунальному закладі «Чарівнянський ліцей» Кетрисанівської сільської ради (у 11 класі), а зараз є учнем ПТУ № 32, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, до виконання громадських доручень у навчальному закладі ставиться задовільно, активно займається спортом та відвідує різні секції, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно ставиться до скоєного ним кримінального правопорушення.

А також і те, що потерпіла ОСОБА_11 під час судового розгляду просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, оскільки шкоду їй відшкодовано у повному обсязі.

Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді Кропивницького районного сектору № 4 Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області встановлено, що стосунки в родині обвинуваченого привітні, відповідають загальноприйнятим нормам поведінки. ОСОБА_6 часто допомагає батькам по господарству та іноді спільно працює з ними на підробітках.

Зі змісту досудової доповіді вбачається, що неповнолітній демонструє рішучість у намірах змінити власну поведінку, усвідомлює серйозність вчиненого ним кримінального правопорушення та шкодує про це, має визначені плани на майбутнє та високий рівень мотивації до виправлення.

Згідно з висновком уповноваженого органу пробації ОСОБА_6 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Також, колегія суддів враховує, наявність зазначених вище обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є неповнолітнім, навчається на денній формі навчання, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, та позицію останньої, яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Крім того, колегія суддів враховує і висновок досудової доповіді Кропивницького районного сектору № 4 Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області та погоджується з доводами керівника Кіровоградської обласної прокуратури, а також інших учасників про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають всі підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України і призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст.185 КК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та думку усіх учасників кримінального провадження про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, колегія суддів вважає, щоОСОБА_6 необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та із застосуванням положень, ч. 1 ст. 69 КК України у виді 90 годин громадських робіт.

Таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , а також буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок районного суду скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням у цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 615 ч. 15, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити, а вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02.05.2024 стосовно ОСОБА_6 , за ч. 4 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 , визнати винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 90 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КК України, тривалість виконання даного виду покарання для неповнолітнього не може перевищувати двох годин на день, у вільний від навчання чи основної роботи час.

У решті даний вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2