В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1853/23

10 квітня 2024 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000178 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Раковець Богородчанського (тепер Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , слюсара з ремонту транспортних засобів СТО «Carro», з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України,

за ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Злочин скоєно за таких обставин.

ОСОБА_5 , близько 21 години 35 хвилин 14 серпня 2023 року, керуючи автомобілем марки BMW-525, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 101 км/год, що вдвічі перевищувало максимально-допустиму швидкість для населеного пункту, проїзною частиною автодороги сполученням «Богородчани Гута», P38, вулицею Степаняка у с. Дзвиняч Дзвиняцької територіальної громади Івано-Франківського району, та наближався до нерегульованого перехрестя з вулицями Івана Франка та Лесі Українки.

В цей час, у межах вказаного перехрестя, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу, перетинала проїзну частину вул. Степаняка похилого віку пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При наближенні до пішохода, водій ОСОБА_5 , рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху, сам поставив себе у такі умови, коли він не зміг зупинити керований ним автомобіль з моменту виникнення небезпеки для руху, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та вчинив наїзд на ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_5 порушив вимоги ПДР України, зокрема :

п. 1.7., згідно з яким усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до людей похилого віку;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1., згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;

п. 12.4., відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_6 померла від поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, грудного відділу хребта, із розривом внутрішніх органів, переломами ребер, 8-го грудного хребця, яка в подальшому призвела до розриву грудного відділу аорти та масивної внутрішньої крововтрати.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що вечором 14 серпня 2023 року він разом з батьком та двома родичами повертався з роботи додому, рухаючись з міста Івано-Франківськ в напрямку селища Солотвин. Він їхав за кермом автомобіля марки BMW-525, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у його тимчасовому користуванні, й рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год. Близько 21 години 35 хвилин він проїжджав село Дзвиняч Дзвиняцької територіальної громади Івано-Франківського району. На вулиці була суха погода, сутеніло, однак дорогу та її елементи було видно. Наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицями Івана Франка та Лесі Українки, поза межами пішохідного переходу, він побачив старшу жінку, яка переходила дорогу зліва направо. Оскільки швидкість руху його автомобіля була великою, жінка вже пройшла середину дороги, він спробував об`їхати її з лівої сторони, сподіваючись, що пішохід пройде далі. Однак в цей час пішохід зупинилася, й він наїхав на неї передньою частиною автомобіля. Він зупинився, викликав швидку допомогу, надав аптечку людям, які збіглися на місце ДТП та надавали першу допомогу потерпілій, яка ще була при свідомості. Після приїзду працівників поліції він повністю розповів про обставини ДТП, надалі допомагав слідству встановлювати дійсні обставини справи. Його батьки намагалися вирішити питання компенсації за вчинене ним діяння з родичами потерпілої, однак останні відмовилися від отримання будь-яких коштів. Розуміє, що його дії містять ознаки необережного тяжкого злочину, за який він готовий понести покарання, однак просить суворо його не карати. Погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого та потерпілого, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України якпорушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку винного, яка свідчить про його прагнення згладити наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, критичне ставлення до вчиненого, позицію потерпілого, бере до уваги необережну форму вини обвинуваченого.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який не має судимості та вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.57), має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно (а.с.49), що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває та за такою допомогою не звертався (а.с.53, 54).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає : щире каяття, яке проявилося у повному визнанні своєї вини як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду кримінального провадження, надання оцінки своїм діям, зокрема щире висловлення жалю щодо смерті потерпілої; активне сприяння розкриттю злочину, зокрема надання показань, участь у слідчих діях, відсутність будь-яких перешкод з його сторони для провадження досудового розслідування, надання послідовних пояснень в ході судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд також враховує позицію потерпілого, висловлену в судовому засіданні про те, що незважаючи на непоправні втрати, які зазнала його родина внаслідок загибелі його матері, враховуючи молодий вік обвинуваченого він не хоче від нього жодних компенсацій та не наполягає на його суворому покаранню.

Разом з тим, суд враховує тяжкість наслідків, які настали, через порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої ОСОБА_6 .

Крім того, суд вважає, що обвинувачений не вжив достатніх заходів для можливої компенсації збитків потерпілому внаслідок смерті його матері, а відсутність самих збитків у цьому кримінальному провадженні та претензій до обвинуваченого є виключною волею потерпілого. Також суд враховує, що незважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини та не оспорювання фактичних обставин справи, він не вживав заходів щодо компенсації процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд не погоджується з досудовою доповіддю органу пробації (а.с.26-33) в частині того, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, оскільки ймовірність вчинення повторного правопорушення є низькою. З цього приводу суд зазначає, що в розумінні ст. 314, 314-1 КПК України, досудова доповідь органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, має виключно рекомендаційний характер, і яку суд може враховувати виходячи із своїх дискреційних повноважень.

Призначаючи покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Однак враховуючи, наявність двох і більше обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, його молодий вік, думку потерпілого щодо відсутності претензій до обвинуваченого та щодо призначення йому не суворого покарання, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ч.1 ст.69 КК України та призначити основне покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

З врахуванням обставин справи, наслідків, які настали, суд вважає за доцільним призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції частини статті інкримінованого обвинуваченому злочину.

Таке порання на думку суду буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому не обраний, клопотання про обрання запобіжного заходу стороною обвинувачення не заявлено й у суду відсутні підстави щодо обрання запобіжного заходу. Цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів.

Згідно з вимогами ч.4 ст.174 КПК України підлягає до скасування арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 16 серпня 2023 року в справі № 338/1293/23.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та, із застосуванням до основного виду покарання ч.1 ст.69 КК України, призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_5 з часу фактичного його затримання для відбування покарання.

Стягнути з ОСОБА_5 7409 грн процесуальних витрат за проведення експертиз на користь держави, а саме: 1912 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-23/9649-ІТ від 20 вересня 2023 року; 2390 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-23/10830-ІТ від 25 вересня 2023 року;1195 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-23/10817-ІТ від 26 вересня 2023 року; 1912 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-23/11599-ІТ від 17 жовтня 2023 року.

Речові докази :автомобіль марки BMW-525, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 повернути власнику; медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_6 повернути КНП «Богородчанська центральна лікарня»; речовину бурого кольору відповідно до постанови слідчого від 15 серпня 2023 року знищити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду від 16 серпня 2023 року в справі № 338/1293/23.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1