печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9712/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ПАТ ЗНВКІФ «Сателіт», про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулася в інтересах ПАТ ЗНВКІФ «Сателіт» до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000464.

В обґрунтування клопотання зазначає, що під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 (провадження № 757/25265/23-к) накладено арешт, у тому числі, на 100 % састатутного капіталу ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сателіт».

Вказує, що арешт майна є необґрунтованим, накладений без всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин по справі, зокрема зазначає, що ПАТ ЗНВКІФ «Сателіт» не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження. ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» не є торговцем цінними паперами, більш того - не є професійним учасником фондового ринку. Постановою прокурора вказані в оскаржуваній ухвалі корпоративні права визначено речовими доказами в межах даного кримінального провадження та в ухвалі слідчоо судді зазначено, що наявні підстави вважати, що вищезазначені підприємства/компанії, банківські та депозитарні рахунки та інше майно є у власності чи пов`язані з особами, які перебувають під контролем підозрюваного ОСОБА_4 . Однак, сторона захисту вважає, що всі ці твердження є хибними припущеннями. Так, між ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» та ТОВ «Компанія з управління активами «Паскаль» укладений договір № 0909/19 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 09.09.2019 року (в редакції від 03.03.2020 р.) і в оскаржуваній ухвалі взагалі не міститься ніякої інформації про участь ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ».

Заявник вказує, що дана обставина не свідчить про те, що ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» перебуває у власності чи під контролем ОСОБА_4 , як зазначено в оскаржуваній ухвалі, а навпаки, спростовує це твердження. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не являються ні посадовими особами, ні засновниками, ні бенефіціарними власниками ТОВ «КУА «Паскаль».

Відповідно до ст. 15, 16, 34, 36 Закону України «Про інститути спільного інвестування» органами управління корпоративного фонду є загальні збори та наглядова рада, керівником фонду є голова наглядової ради. Компанія з управління активами відповідно до розділу VI Закону України «Про інститути спільного інвестування» є суб`єктом, який обслуговує діяльність інституту спільного інвестування, а не здійснює контроль над ним.

Відповідно до п. 1.1 договору № 0909/19 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 09.09.2019 року (в редакції від 03.03.2020 р.) ТОВ «КУА «Паскаль» за винагороду надає ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» послуги з управління активами фонду від імені, в інтересах та за рахунок ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ». За надання цих послуг ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» щомісячно сплачує ТОВ «КУА «Паскаль» винагороду в розмірі 25 000,00 гривень (копія платіжного доручення додається). При цьому, згідно п. 5.2, 5.3 договору про управління активами (в редакції радою або учасником ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» та на підставі їх письмових рішень.

Тобто, ТОВ «КУА «Паскаль» надає ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» виключно сервісні послуги на платній основі, виконуючи при цьому письмові рішення Наглядової ради або учасника ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ». Відповідно, будь-якого контролю ТОВ «КУА «Паскаль» над ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» немає і не може бути. Між ними існують виключно договірні відносини (аналогічні як між банком та клієнтом). Виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 4, 8 Закону України «Про інститути спільного інвестування» власниками усіх активів корпоративного інвестиційного фонду та вигодонабувачами від його діяльності є його учасники (акціонери), а не компанія з управління активами. Відповідно до реєстру власників іменних цінних паперів №67303 від 16.08.2022р. акціонерами ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Станом на дату винесення оскаржуваної ухвали склад акціонерів ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» не змінювався і відповідає зазначеному в реєстрі НДУ від 16.08.2022р. переліку акціонерів, що підтверджується відповідним листом генерального директора ТОВ «КУА «ПАСКАЛЬ» від 08.07.2023р.

В судове засідання заявник адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, вимоги клопотання підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності учасників кримінального провадження, адже їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, документи, надані прокурором, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України також встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення (серед іншого): збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно частини 1 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктами 1-2 частини 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000464 від 09.04.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205- 1, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 209-1, ч. 2 ст. 222-1, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 220-2, ч. 3 ст. 110-2 КК України, досудове розслідування у якому проводиться слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань.

В межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 21.06.2023 року накладено арешт, зокрема на 100 % састатутного капіталу ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сателіт».

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , здійснюючи контроль за професійними учасниками фондового ринку, будучи обізнаним з функціонуванням фондового ринку та системи фінансового моніторингу, обрав спосіб вчинення протиправних дій, які забезпечували прикриття злочинної діяльності від викриття у порушенні щодо вимог щодо запобігання та протидії легалізації шляхом безпосереднього вчинення злочинних дій суб?єктами первинного фінансового моніторингу, на яких покладено обов?язки зі здійснення фінансового моніторингу,- торговцями цінними паперами, які здійснюють брокерську діяльність.

Як наслідок, зазначене в ухвалі слідчого судді майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на зазначене вище майно, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Отже, обґрунтованість ухвали означає відповідність висновків слідчого судді у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що визначені ст. 91 КПК України.

Процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Слідчий суддя погоджується з доводами клопотання заявника про те, що арештоване майно не підпадає під визначення речових доказів у цьому провадженні та наведені у клопотанні сторони захисту доводи свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на састатутного капіталу ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сателіт» саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження відповідності його майна критеріям речового доказу, у відповідності до вимог ст. 98 КПК України, не надано та в судовому засіданні не встановлено, а також того, що вказане майно було одержано злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду його.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді не вбачається та прокурором не доведено зв`язок ОСОБА_4 із ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сателіт», які при його сприянні отримали у власність корпоративні права, грошові кошти такі у подальшому на його користь були використані. Вказане кореспондується із доводами, зазначеними стороною захисту у клопотанні та доказами, наданими у їх обгрунтовання.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що доводи клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованими, та на даній стадії провадження не доведено відповідності арештованого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а застосований захід забезпечення є непропорційним переслідуваній меті, тому доходжу висновку, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту майна.

За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від від 21.06.2023 (провадження № 757/25265/23-к) в частині 100 % састатутного капіталу ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сателіт» та заборону відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1