ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/603/24 Справа № 932/1829/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000703 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року, про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Республіки Бурятія, не одруженого, не працює, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 26 квітня 2024 року з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що у клопотанні стороною обвинувачення не вказано, які саме обставини та зібрані докази можуть вказувати саме на умисел ОСОБА_8 на збут наркотичних засобів. Проаналізувавши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки в його діях на даному етапі досудового розслідування убачається лише склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.

Аналізуючи ризики, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначив, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, однак все одно може переховуватись від слідства й суду, тому цей ризик вважав доведеним.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України доведений, оскільки підозрюваний може впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний вживає наркотичні засоби, а отже може вчинити новий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

З урахуванням тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, особи підозрюваного, відсутності у нього судимості, наявності постійного місця проживання, вважаю можливим застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт за місцем проживання.

Підстав для застосування виняткового запобіжного заходу не встановлено, оскільки інші запобіжні заходи також можуть запобігти ризикам і забезпечити дотримання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тобто прокурором не доведено, що виключно такий запобіжний захід як тримання під вартою, в даному випадку є виправданим.

Слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В апеляціях:

- в апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування із застосуванням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджується доданими до клопотання доказами. ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин та розуміючи для себе негативні наслідки, є достатні підстави вважати, що останній буде переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та вчинить новий злочин.

Вважав, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить практиці Європейського суду з прав людини в аспекті його застосування.

На думку апелянта, слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не надав належну правову оцінку обставинам, викладеним у клопотанні, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

- в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею порушено право на захист підозрюваного ОСОБА_8 . Зазначає, що під час розгляду клопотання 01.03.2024 року, видалив з зали суду адвоката ОСОБА_10 , та продовжив розгляд без захисту.

Вважає, що вказана ухвала є незаконною, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню.

Під час апеляційного перегляду прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Підозрюваний ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити з підстав викладених в ній.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є -запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

За ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчий суддя заслухав доводи сторін кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, з покладанням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ст.194 КПК України, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст.178 КПК України.

Як слідує з матеріалів провадження, в провадженні СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000703 від 28 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

29 лютого 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що виразилося у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу.

Слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, дослідивши надані стороною обвинувачення докази щодо наявності обґрунтованої підозри, прийшов до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження підозра за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме збут наркотичних засобів, тому визнав підозру за ч. 2 ст. 307 КК України необґрунтованою, оскільки, на переконання слідчого судді, наданих стороною обвинувачення доказів вочевидь недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_8 ознак збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, або наявність умислу на це. Так, в ході обшуку, який не був санкціонований та легалізований, у всіх учасників події були виявлені наркотичні засоби. При цьому встановити, хто приніс наркотичні засоби до під?їзду, та хто передав ці засоби іншим учасникам події, не є можливим на даний час. При цьому збут наркотичних засобів характеризується такими ознаками, як пропозиція необмеженому колу осіб придбати наркотичні засоби чи психотропні речовини, отримання винагороди за отриманий наркотичний засіб, спосіб фасування, кількість засобу та ін.

Проте в даному випадку всі учасники події вже мали при собі наркотичні засоби та спільно їх вживали, тобто факт передання комусь наркотичного засобу, не зафіксований.

Не доведений стороною обвинувачення й корисливий мотив злочину, оскільки всі свідки пояснили, що не передавали гроші за отримані наркотичні засоби.

Крім того, слідчий суддя вважав, що могла мати місце провокація злочину, оскільки серед свідків та безпосередніх учасників затримання, є працівники оперативних підрозділів, а щонайменше один свідок працював під прикриттям або під контролем оперативних працівників, однак це жодним чином не оформлено процесуально.

У Постанові Верховного суду від 07 квітня 2021 року по справі № справа № 203/337/19 провадження № 51-4688км20 зазначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів можуть свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо.

Якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то в такому випадку мають бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться в її володінні, та розфасування речовини.

Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби цієї особи у вживанні зазначених речовин, то в такому разі може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться в її володінні (як у випадку зі знахідкою), то умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

Проте у клопотанні стороною обвинувачення не вказано, які саме обставини та зібрані докази можуть вказувати саме на умисел ОСОБА_8 на збут наркотичних засобів.

Слідчий суддя проаналізувавши матеріали клопотання, прийшов до висновку про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 307 КК України. Так, в його діях на даному етапі досудового розслідування убачається лише склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Оскільки у даному кримінальному провадженні доведено вагомість доказів винуватості підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення та існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також особу підозрюваного, який раніше не судимий та має постійне місце проживання, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що прокурором не наведено та належним чином не обґрунтовано підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосував щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Що стосується доводів захисника про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а тому, усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення даного злочину та невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України доведений, оскільки підозрюваний може впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань.

Крім того, ОСОБА_8 не має постійного заробітку, не одружений, мешкає з батьками, а тому є підстави вважати, що він може знову вчинити правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував дані про особу підозрюваного, передбачені п.п. 3-8 ст. 178 КПК України, хоча вони мають фактично визначальне значення при застосуванні будь-якого запобіжного заходу. Зокрема, слідчим суддею належним чином не було враховано даних, які характеризують міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті постійного проживання, особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, мешкає з батьками.

Ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (Becciev v. Moldova п. 58).

З огляду на такі обставини, застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, є невиправдано обтяжливим для останнього. Тому колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, на думку колегії суддів, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків. З цією метою колегія суддів вважає доцільним покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи прокурора, на які він посилається в апеляційній скарзі, були враховані судом в сукупності з іншими доказами по справі.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати в частині застосування запобіжного заходу і постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, який на думку колегії суддів відповідає існуючим ризикам, даним про особу підозрюваного, тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідкам, і підстав вважати його занадто м`яким немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити у зв`язку з цим з 21-00 години до 06-00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-з`являтись за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не спілкуватись зі свідками по даному кримінальному провадженню;

-здати слідчому паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на перетин державного кордону.

Встановити строк тримання ОСОБА_8 під домашнім арештом до 26 квітня 2024 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Виконання ухвали покласти на відділ поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4