Справа № 186/698/23
Провадження № 1-кп/0186/80/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 13 січня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, який має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, який має на утриманні малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , непрацюючого, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції)

захисників адвоката ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 (приймає участь в режимі відеоконференції)

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів з визначенням обвинуваченому застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 60560,00 грн.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 35 днів, строк дії ухвали закінчується 23 квітня 2024 року. З огляду на те, що розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не закінчено, з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підставою для продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 , є наявність ризиків передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, власне житло відсутнє, за місцем реєстрації не проживає та враховуючи тяжкість злочину, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, у нього відсутній постійний заробіток, у зв`язку з чим останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин з корисливих мотивів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, вважали, що необхідно застосувати відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник вважає, що прокурором не доведено, що на даний час взагалі є ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали думку захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_3 , та прохали застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, враховуючи його вік та стан здоров`я, відсутність постійного місця проживання та постійного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, а також те, що на даний час розгляд кримінального провадження не закінчений, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання суду запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні ризиків, відсутності постійного місця проживання у обвинуваченого та постійного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання стороною обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого у судовому засіданні встановлено не було.

Таким чином, наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини ОСОБА_3 у сукупності дають підстави для висновку про продовження існування та збереження високого ступеня ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги ту обставину, що заявлені раніше ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та не відпали, тому є виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити частково і продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 30 днів.

Стосовно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт суд зазначає, що достатніх доказів, які б свідчили про наявність відповідних підстав для прийняття такого процесуального рішення та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_3 , суду не надано.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Крім того, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК, вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК.

Відповідно до частини четвертої статті 202 КПК, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк тримання ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, під вартою на строк 30 днів по 16 травня 2024 року включно.

Визначити заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає: АДРЕСА_2 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

У задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику ОСОБА_10 негайно після її оголошення та направити до ДУВП №4 для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 18 квітня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1