Справа № 505/2850/23
Провадження № 1-кп/947/574/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 22.08.2022 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння яких передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, має тісні зв`язки з представником спецслужби рф, обізнаний про місце проживання свідків, місце знаходження речей і документів, які можуть мати значення для кримінального провадження. Тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити докази, впливати на іншого обвинуваченого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити скоєння кримінальних правопорушень. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння яких передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, має тісні зв`язки з представником спецслужби рф, обізнаний про місце проживання свідків, місце знаходження речей і документів, які можуть мати значення для кримінального провадження. Тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити докази, впливати на іншого обвинуваченого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити скоєння кримінальних правопорушень. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_11 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені, тому відсутні підстави для подальшого застосування відносно ОСОБА_8 найсуворішого виду запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника, заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики на які посилається прокурор не підтверджені належними доказами.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 з підстав недоведеності належним чином, ризики на які посилається прокурор переличені формально, тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника, та заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики на які посилається прокурор не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши обвинувальний акт, клопотання прокурора, прийшла до наступного висновку.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Для відмови в звільненні обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не мають міцних соціальних зв`язків, вчинили особливо тяжкі злочини, раніше не судимі, можуть повторити протиправну поведінку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, які має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які передбачають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, можуть знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень у вчиненні яких вони обвинувачуються, впливати на іншого обвинуваченого та свідків, що на думку суду, є підставою для продовження кожному обвинуваченому саме виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд на теперішній час не встановив.

Розглядаючи доводи захисників та обвинувачених щодо відмови в задоволенні клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що наявність у обвинувачених місця мешкання, родини, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій,

спрямованих на ухилення від суду та можливого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,183,184,194,196,197,331,350,369-372, 376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» строком на 60 днів, тобто до 28.06.2024 року.

Продовжити відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» строком на 60 днів, тобто до 28.06.2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_3