Справа № 146/895/24
Провадження №11-сс/801/478/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.06.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України

за участю:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.06.2024 року клопотання слідчого СВ Відділення поліції №2 Тульчинського районного відділу поліції у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 задоволено.

Застосовано щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого за ч.2 ст.149 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів, а саме до 01 серпня 2024 року.

Визначено ОСОБА_7 з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, заставу в розмірі 150 (ста п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 454 200 грн ( чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті гривень), у разі внесення якої покладено на нього такі обов`язки на строк два місяці:

1) прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) утриматись від спілкування із особами, які являються потерпілими, свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон;

5) носити електронний засіб контролю.

Згідно клопотання слідчого ОСОБА_7 підозрюється у наступному

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 91 від 30.03.2023 року солдат ОСОБА_7 призначений на посаду радіотелефоніста 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону та зарахований до списків особового складу, та на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків

Згідно ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави-захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно вимог статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Досудовим розслідуванням установлено, що в грудні 2023 року, ОСОБА_7 вступив у змову з ОСОБА_10 , направлену на здійснення вербування неповнолітніх ociб жіночої статі з метою їх подальшої сексуальної експлуатації, без відома останніх, з використанням обману та їх уразливого стану, нехтуючи нормами моралі, встановленими в суспільстві, з метою задоволення власної статевої пристрасті.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вербування осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у невстановлений день, час та місці познайомились із неповнолітніми ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з якими у подальшому періодично проводили спільно час та дозвілля під час якого вживали спиртні напої.

Водночас, в період часу з 20 грудня по 31 грудня 2023 року, більш точний час органом досудового розслідування невстановлений, ОСОБА_7 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 спільно із компанією своїх товаришів ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 розпивали алкогольні напої. У подальшому ОСОБА_7 надав вказівку ОСОБА_13 поїхати його автомобілем марки «Volkswagen» моделі «golf» д.н.з. « НОМЕР_2 » до селищної ради АДРЕСА_3 , де на ОСОБА_7 очікували його неповнолітні знайомі жіночої статі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та сказав доставити останніх за місцем його проживання. ОСОБА_13 погодився на дану вказівку та здійснив перевезення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, приїхавши за адресою проживання ОСОБА_7 . неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приєднались до компанії, почали проводити спільно час та вживати спиртні напої.

Приблизно через тиждень ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 знову вживали спиртні напої із неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за місцем проживання ОСОБА_7 . В подальшому під час відпочинку ОСОБА_12 повідомила про необхідність їхати додому, оскільки її чекає бабуся. Усі вищевказані особи сіли до автомобіля марки «Volkswagen» моделі «golf» д.н.з. « НОМЕР_2 », належному ОСОБА_7 та поїхали до селища Вапнярка, де ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли з автомобіля.

ОСОБА_12 попрощавшись попрямувала за місцем проживання. У цей час ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на сексуальну експлуатацію неповнолітньої ОСОБА_11 користуючись довірливим ставленням останньої до себе, використовуючи вмовляння, сказав їхати ОСОБА_11 з ними для продовження відпочинку за місцем його проживання. ОСОБА_11 відмовилась від пропозиції, однак ОСОБА_7 знову наполягав та запевнив неповнолітню про те, що після відпочинку відвезе її додому, на що ОСОБА_11 погодилась.

З метою унеможливити вплив інших осіб на рішення неповнолітньої ОСОБА_11 перевіз останню на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «golf» д.н.з. « НОМЕР_2 », належному ОСОБА_7 з селища Вапнярка до села Колоденка, а саме до свого місця проживання, де на той час були відсутні сторонні особи.

Приїхавши за місцем проживання ОСОБА_7 втрьох продовжили вживати спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_10 зайшов до однієї із кімнат будинку, ОСОБА_7 продовжував вживати з ОСОБА_11 спиртні напої, та при цьому здійснював доторки та погладжування до окремих частин її тіла, а саме: ніг, спини, тулубу, а також обіймав та цілував у губи. Далі, ОСОБА_7 завів ОСОБА_11 до іншої кімнати, в якій вже знаходився ОСОБА_10 в оголеному стані та наказав ОСОБА_11 зняти свій одяг, нижню білизну та лягти на ліжко.

Так, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи та використовуючи вік та вразливий стан неповнолітньої ОСОБА_11 , яка була об`єктом його сексуальних посягань, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку потерпілої та сформувати у неї аморальні погляди, користуючись довірою ОСОБА_11 , використовуючи сприятливі умови, а саме факт регулярного спілкування, довірливе ставлення до себе, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нехтуючи нормами моралі, встановленими в суспільстві, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, діючи умисно, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які можуть перешкодити вчиненню злочинних дій, діючи всупереч загальноприйнятим моральним принципам, користуючись своїми віковими, фізичними перевагами та відсутністю фізичного супротиву з боку потерпілої, торкався грудей та статевих органів, після чого задовольнив свою статеву пристрасть, вчинивши відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій.

Водночас, ОСОБА_7 надав свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M 23» ОСОБА_10 та дав вказівку останньому щодо фіксування на нього за допомогою відеозапису вказані дії сексуального характеру із ОСОБА_11 , з метою подальшої її сексуальної експлуатації та збереження контролю над її діями, шляхом подальшого можливого шантажу через розповсюдження даного відеофайла. ОСОБА_10 погодився на дану вказівку та виготовив відеофайл записавши його на мобільний телефон Крайсвітного.

Через деякий час, точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебуваючи на площі поруч із залізничним вокзалом у селищі Вапнярка Тульчинського району Вінницької області зустрівся із неповнолітньою ОСОБА_12 та під час спілкування дістав свій мобільний телефон та похвалився останній, показавши відеозапис сексуальних дій із ОСОБА_11 , зазначивши, що вони гарно провели час. Після чого ОСОБА_7 повідомив, що скине даний відео файл на телефон ОСОБА_12 , що одразу і зробив.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.06.2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відносно ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певну пору доби.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що ні слідчим, ні прокурором не було доведено жодним допустимим доказом наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, однак це твердження є помилковим, оскільки у підозрюваного є сім`я, яка складається із батьків та брата, які проживають у будинку, що належить батькові, не взято до уваги позитивну характеристику на підозрюваного з місця проживання.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя не врахував ту обставину, що такий розмір застави 454200 грн. є завідомо непомірний для підозрюваного.

До початку апеляційного розгляду захисник звернув увагу на необгрунтованість підозри відносно ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які перешкодять виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

У відповідності до п. «с» ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

В кримінальному провадженні № 0000021, внесеному до ЄРДР 25.01.2024 року 03.06.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).

У справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування

Вказане свідчить про те, що на стадії вирішення питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Твердження захисника щодо відсутності доказів обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними.

Відповідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов до вірного висновку, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України класифікується, як особливо тяжкий злочин, вчинений щодо неповнолітньої, не має постійного місця роботи, джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, обставини кримінального правопорушення, та дійшов вірного висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний з метою уникнення відповідальності, враховуючи тяжкість злочину може переховуватись від органів слідства та суду, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З висновками слідчого судді погоджується апеляційний суд, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Твердження захисника ОСОБА_6 про недоведеність обставин, які виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язного з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту в певну пору доби є безпідставними.

Твердження апеляційної скарги захисника, що слідчим суддею не враховано всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу відповідно до вимог ст. 178 КПК України є необгрунтованими.

Вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник ОСОБА_6 фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ч.1ст. 177 КПК України.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Суд апеляційної інстанції вважає, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя застосував відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого підозрюється останній.

Твердження захисника ОСОБА_6 щодо розміру застави, який на його думку є завищеним та непомірним для підозрюваного, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, слідчий суддя з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо особи підозрюваного та визначив розмір застави, який на думку суду апеляційної інстанції є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого підозрюється останній.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розмір застави, згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 у розмірі 454 200 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.06.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4