В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1126/18

Провадження № 1-кп/348/15/24

11 березня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

її представника, адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

його захисника, адвоката - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна кримінальне провадження №0000479 від 14.07.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, жителя АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, працюючого на момент вчинення даного злочину - машиністом центрального теплового щита керування котлами 4-го розряду ТЕЦ ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», одруженого, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, судимого вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2016 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп.; вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року за ч.1 ст.115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, ухваливши виконувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2021 року - самостійно, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинивши дані дії повторно.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

14.07.2017 року близько 04 год. 00 хв. перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_9 побачив привідчинене металопластикове вікно квартири АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_11 і в нього виник умисел проникнути в квартиру щоб вчинити крадіжку речей.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_9 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій і свідомо бажаючи настання їх шкідливих наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, із застосуванням невстановленого слідством предмету піднявся на другий поверх вказаного вище багатоквартирного будинку і шляхом віджиму металопластикового вікна проник у квартиру АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав із шафи шубу з штучного хутра, вартість якої згідно висновку експерта №4.3-176/18 від 26.04.2018 року становить 1550 грн. 00 коп.

Після вчинення крадіжки обвинувачений залишив дану квартиру і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_11 було завдано матеріальну шкоду на суму 1550 грн. 00 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю.

Пояснив, що події 14.07.2017 року відбувалися так, як вказано у обвинувальному акті.

Проте, більше конкретизувати та деталізувати обставини вчинення ним крадіжки шуби у потерпілої ОСОБА_11 він не може, оскільки вже не пам`ятає, бо з того часу пройшло майже 7 років. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо його не карати.

Разом з тим, цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування 11450 грн. 00 коп. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди визнає частково. Зокрема погоджується із сумою заподіяної майнової (матеріальної) шкоди, яку розрахував експерт у висновку товарознавчої експертизи від 26.04.2018 року та яка вказана в обвинувальному акті, а саме 1550 грн. 00 коп.

В задоволенні вимог ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди просить суд відмовити, так як всі наведені нею факти заподіяння моральної шкоди нічим, окрім її слів не підтверджуються, тобто є голослівними.

Аналогічну позицію висловила і захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 .

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненому злочину, його винуватість повністю доводиться іншими зібраними в даному провадженнні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_4 разом з малолітнім сином. Обвинуваченого ОСОБА_9 знає добре, стосунки з ним до цього інциденту були нормальні.

В ніч з 13.07.2017 року на 14.07.2017 року вона вдома не ночувала, оскільки знаходилась у своєї свекрухи - ОСОБА_12

14.07.2017 року близько обіду вона повернулась додому. Зайшовши в квартиру виявила пошкоджене ліжко, тумбочку та відкриту шафу.

А пройшовши на кухню побачила, що вікно було повністю відчинене і висіло на одній завісі, при тому, що вона коли виходила, наполовину його зачинила щоб квартира провітрювалася.

Уважно оглянувши квартиру вона також виявила, що в шафі не було її шуби "норки" із штучного хутра темнокоричневого кольору. Дану шубу в 2014 році їй подарувала мама.

Після вона повідомила про крадіжку в Надвірнянський ВП та написала заяву про вчинення злочину.

Свій цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування 11450 грн. 00 коп. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди підтримала в повному обсязі та просила суд його задоволити. Обвинуваченого ОСОБА_9 просила карати згідно закону.

В подальшому потерпіла та її представник в судове засідання не прибули, натомість останній надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд даного кримінального провадження без їх участі. Разом з тим зазначив, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди вони підтримують і просять їх задоволити.

Відносно міри покарання ОСОБА_9 вказав, що вони просять суд обрати її в межах ч.3 ст.185 КК України, на розсуд суду.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду повідомив, що він проживає в АДРЕСА_5 . З обвинуваченим ОСОБА_9 і потерпілою ОСОБА_11 стосунки нормальні.

Вказав, що він займається підприємницькою діяльністю, зокрема в м.Тисмениця має цех по ремонту та реставрації хутряних шуб. Тому час від часу на секонд-хенді, ринках або в приватних осіб він скуповує старі дешеві хутряні шуби, відновлює їх (ремонтує та фарбує), а потім продає. Таким чином отримує доходи.

Підтвердив, що дійсно літом 2017 року, точної дати вже не пригадує, ОСОБА_9 запропонував йому купити ношену жіночу шубу із штучного хутра, запевнивши при цьому що вона не крадена, тому він погодився і купив її за 100 дол.США з метою подальшої реставрації та реалізації.

Однак, десь через кілька місяців до нього додому прийшли з обшуком працівники поліції і вилучили чотири хутряні шуби, втому числі і дану шубу, мотивуючи тим, що ОСОБА_9 продав йому викрадену в ОСОБА_11 шубу.

Також винуватість ОСОБА_9 в скоєному підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.07.2017 року, з якого вбачається, що в період часу із 19 год. 00 хв. - 13.07.2017 року до 12 год. 00 хв. - 14.07.2017 року невідома особа, як в подальшому встановлено - ОСОБА_9 , шляхом віджиму металопластикового вікна проникла до квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрала норкову шубу, чим завдала потерпілій матеріальних збитків (т.1 а.к.п.60);

- протоколом огляду місця події від 14.07.2017 року та фототаблицею до нього, яким являється квартира АДРЕСА_6 , в яких деталізовано та відображено місце вчинення ОСОБА_9 злочину, а саме шляхом піднявся на другий поверх вказаного будинку і віджиму металопластикового вікна та проникнення у житло, - таємного викрадення із шафи належної ОСОБА_11 шуби (т.1 а.к.п.61-70);

- письмовою заявою потерпілої ОСОБА_11 від 22.02.2018 року на ім`я слідчого Надвірнянського ВП, з якої вбачається, що 21.02.2018 року близько 18 год. 30 хв. від ОСОБА_13 , тобто свідка по даному кримінальному провадженні, їй стало відомо про місце знаходження зниклої шуби, а також про те, що її викрав обвинувачений ОСОБА_9 (т.1 а.к.п.71);

- протоколом огляду місця події від 26.02.2018 року та фототаблицею до нього, яким являється квартира АДРЕСА_6 , в яких відображено, що детальному огляду піддано спальну кімнату, в якій на розсувному дивані сірого та коричневого кольорів знаходилася шуба коричневого кольору, що була викрадена в ОСОБА_11 і в подальшому повернута їй (т.1 а.к.п.72-79);

- висновком експерта за №4.3-176/18 від 26.04.2018 року та ілюстративною таблицею до нього, яким встановлено, що ринкова вартість шуби, наданої на дослідження, станом на 13.07.2017 року могла становити 1550 грн. 00 коп. (т.1 а.к.п.90-93);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 06.03.2018 року та компакт-диском до нього, яким підтверджено зберігання ОСОБА_9 викраденої шуби, і дії щодо її подальшої реалізації ОСОБА_13 (т.1 а.к.п.99-100);

- протоколом огляду речового доказу від 04.05.2018 року та фототаблицею до нього, яким являється мобільний телефон марки «Iphone 5», сірого кольору, що належить потерпілій ОСОБА_11 , в якому, при заходженні в меню «контакти» серед інших виявлено контакт - «майонез», під яким збережено номер мобільного телефону: НОМЕР_1 (т.1 а.к.п.101-107);

- протоколом огляду речового доказу від 07.05.2018 року та фототаблицею до нього, яким являється мобільний телефон марки «Samsung SM-G130», чорного кольору, що належить свідку ОСОБА_14 , в якому, при заходженні в меню «контакти» серед інших виявлено контакт - « ОСОБА_15 », під яким збережено номер мобільного телефону: НОМЕР_2 , а також контакт - « ОСОБА_16 », під яким збережено номер мобільного телефону: НОМЕР_3 (т.1 а.к.п.108-115).

Зазначені докази зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої та свідка у даному провадженні.

В ході судового розгляду всі учасники процесу погодились з дослідженим судом обсягом доказів, оскільки клопотань про дослідження доказів, що не були предметом розгляду не надходило, заперечень щодо неповноти з`ясування обставин під час розгляду в умовах закінчення з`ясування обставин кримінального провадження сторони також не заявляли.

Судом розглянуті всі клопотання щодо забезпечення розгляду кримінального провадження доказами.

Суд враховує докази, надані стороною обвинувачення, стороною захисту та докази, одержані в ході судового розгляду.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України докази є належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У відповідності до вимог ст.94 КПК України, суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено всі розумні сумніви.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої та свідка, суд надає їм віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження.

Крім того, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Судом, на виконання вимог ч.1 ст.22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом, створено всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину, при обставинах викладених в обвинувальному акті, повністю доведена та вважає, що умисні дії ОСОБА_9 , які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, вчинивши дані дії повторно, правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який відноситься відповідно до вимог чинної ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_9 обставин судом не встановлено.

Також суд звертає увагу, що згідно ухвали від 15.06.2018 року постановлено доручити представнику персоналу органу пробації Надвірнянського районного відділу Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (на даний час - Надвірнянський районний сектор філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області) скласти та надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відповідно до досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, у обвинуваченого ОСОБА_9 було встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як - середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважав, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе і не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб) (т.1 а.к.п.26-29).

Разом з тим, як зазначено вище, вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 10 років, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, ухваливши виконувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2021 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки - самостійно.

Суд констатує, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, його поведінки до і після вчинення злочину, думки потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах, встановлених в санкції інкримінованої йому відповідної частини статті КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, а саме у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд не вбачає.

На переконання суду, такий вид та розмір покарання відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що відповідно до вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 10 років, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, ухваливши строк відбування покарання засудженому ОСОБА_9 , рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 09.10.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, ухвалено виконувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2021 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки - самостійно.

Згідно ухвали Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 09.10.2023 року, постановлено задоволити заяву обвинуваченого ОСОБА_9 про відмову від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок щодо нього Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року за ч.1 ст.115 КК України.

Також зазначено, що ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Таким чином, вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року - 09.10.2023 року набрав законної сили.

Як перевірено судом, призначене ОСОБА_9 покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року, відбуто останнім на даний час частково.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

В судовому засіданні з`ясовано, що даний злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив до ухвалення вироку Богородчанським районним судом Івано-Франківської області від 13.06.2023 року.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, оскільки ОСОБА_9 вчинив даний злочин до ухвалення попереднього вироку Богородчанським районним судом Івано-Франківської області від 13.06.2023 року, яким його засуджено до покарання у виді 10 років позбавлення волі, що набрав законної сили, суд вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, а саме у виді позбавлення волі, зарахувавши в строк призначеного за сукупністю злочинів покарання, - частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_9 вчинив даний злочин і до ухвалення вироку Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області від 04.11.2021 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

З даного приводу суд зазначає наступне:

Відповідно до п.23 постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Також, відповідно до правового висновку, який викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15.02.2021 року у справі №760/26543/17, щодо застосування положень ч.4 ст.70 КК: якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відповідності до абз.2 п.23 постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», в цьому випадку ч.4 ст.70 КК України застосуванню не підлягає, і покарання за даним вироком та вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2021 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, необхідно виконувати самостійно, з огляду на те, що покарання з випробуванням та реальне покарання не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу та вирішення питання щодо часу і дати, з яких слід рахувати відбування призначеного ОСОБА_9 остаточного покарання, суд констатує наступне:

Згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2018 року відносно ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з відповідними обов`язками, на строк шістдесят днів, до - 22.07.2018 року.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Однак, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

В подальшому, в рамках зазначеного кримінального провадження за №0000261 від 09.10.2021 року, до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як наведено вище, вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі, ухваливши строк відбування покарання засудженому ОСОБА_9 , рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 09.10.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також, даним вироком ухвалено продовжити відносно засудженого ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Згідно ухвали Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 09.10.2023 року, постановлено задоволити заяву обвинуваченого ОСОБА_9 про відмову від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок щодо нього Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року за ч.1 ст.115 КК України.

Отже, вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року - 09.10.2023 року набрав законної сили.

З огляду на викладене вище, строк відбування остаточно призначеного покарання ОСОБА_9 слід рахувати з 09.10.2021 року, тобто з часу його фактичного затримання по кримінальному провадженні №0000261 від 09.10.2021 року, в якому відносно нього Богородчанським районним судом Івано-Франківської області ухвалено вирок від 13.06.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000479 від 14.07.2017 року не накладався.

Що стосується заявленого потерпілою ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_9 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У своїй позовній заяві потерпіла ОСОБА_11 просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на її користь 11450грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Зазначений розмір матеріальної шкоди потерпіла обгрунтовує тим, що обвинуваченим ОСОБА_9 було пошкоджено вікно, вартістю 450 грн. 00 коп., пошкоджено диван, який не підлягав ремонту, в зв`язку з чим вона змушена була купити новий, вартістю 8500 грн. 00 коп., а також вказує на те, що викрадена шуба, внаслідок недбалого поводження з нею, втратила свою цінність, чим їй (потерпілій) завдана шкода на суму 2500 грн. 00 коп.

З даного приводу суд констатує, що ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наявність матеріальної шкоди характеризується зафіксованими документально втратами майнових, чи немайнових благ, які мають певну економічну цінність та виражаються в грошовому еквіваленті.

Як перевірено судом, в матеріалах кримінального провадження наявне документальне підтвердження спричинення потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди, у зв`язку з викраденням шуби, зокрема висновком експерта за №4.3-176/18 від 26.04.2018 року та ілюстративною таблицею до нього, яким встановлено, що ринкова вартість шуби, наданої на дослідження, станом на 13.07.2017 року могла становити 1550 грн. 00 коп. (т.1 а.к.п.90-93);

Також судом з`ясовано, що викрадену шубу було повернуто потерпілій, в зв`язку з чим в обвинувальному акті вказано, що «… шкода, завдана кримінальним правопорушенням становить 1550 грн., яку відшкодовано повністю».

Натомість жодних доказів щодо підтвердження спричинення ОСОБА_11 інших матеріальних збитків, на які вона посилається, потерпілою чи її представником до цивільного позову не долучено.

Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження, врахувавши доводи потерпілої про те, що викрадена шуба, внаслідок недбалого поводження з нею, втратила свою цінність, а також встановлену висновком експерта вартість даної шуби, станом на дату викрадення - 13.07.2017 року, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в цій частині підлягає до часткового задоволення, а саме в її користь з обвинуваченого слід стягнути 1550 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди.

Відносно стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_11 моральної шкоди суд констатує наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 вказаної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В пунктах 5, 7, 9 даної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини кримінального провадження, суд враховує, що в результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину, ОСОБА_11 перенесла стрес.

Зокрема, потерпіла посилається на те, що вона знаходилася в постійному страху, тривозі за себе і малолітнього сина. Впродовж тривалого часу остання боялася заходити в квартиру, а тому вимушена була проживати у своїх знайомих. Через неправомірні дії обвинуваченого, у ОСОБА_11 виникли проблеми з нервовою системою, порушений сон, внаслідок чого появились головні болі та підвищений артеріальний тиск.

Бере до уваги суд і те, що потерпіла змушена була часто викликати медичну допомогу, і в зв`язку з отриманим стресом, внаслідок викрадення належного їй майна, пройшла курс лікування, тобто в загальному стан її здоров`я погіршився.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що потерпілій ОСОБА_11 , яка зазнала душевних страждань через викрадення ОСОБА_9 належного їй майна, було завдано моральної шкоди.

Тому, виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи майновий стан обвинуваченого, суд вважає за необхідне позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України задоволити частково та стягнути з обвинуваченого на її користь 3000 грн. 00 коп. моральних відшкодувань.

Також суд зазначає, що згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2023 року постановлено тимчасово залишити обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, - в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України, до закінчення розгляду кримінального провадження №0000479 від 14.07.2017 року про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і вважати його таким, що перераховується за Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області (суддя ОСОБА_1 ), а тому у зв`язку із його завершенням, в подальшому вказану ухвалу суду слід вважати такою, що не підлягає виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 128, 129, 369, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання 10 (десять) років позбавлення волі.

У відповідності до абз.2 п.23 постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання за даним вироком та вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2021 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки виконувати самостійно.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк остаточно призначеного за сукупністю злочинів покарання, - частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 року.

Строк відбування остаточно призначеного покарання ОСОБА_9 рахувати з 09.10.2021 року, тобто з часу його фактичного затримання по кримінальному провадженні №0000261 від 09.10.2021 року, в якому відносно нього Богородчанським районним судом Івано-Франківської області ухвалено вирок від 13.06.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , в користь держави 858 грн. 00 коп. витрат за проведення у кримінальному провадженні №0000479 від 14.07.2017 року судових експертиз: судової товарознавчої експертизи, висновок експерта №4.3-129/18 від 26.03.2018 року, вартістю 572 грн. 00 коп. та судової додаткової товарознавчої експертизи, висновок експерта №4.3-176/18 від 26.04.2018 року, вартістю 286 грн. 00 коп.

Речовий доказ: вилучену шубу, а також мобільний телефон марки «Iphone 5», сірого кольору, які згідно постанов слідчого СВ Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області (СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області) ОСОБА_17 від 26.02.2018 року та 04.05.2018 року після проведення необхідних слідчих дій передано на відповідальне зберігання власнику: ОСОБА_11 , після набрання даним вироком законної сили повернути власнику: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_4 .

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung SM-G130», чорного кольору, який згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області (СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області) ОСОБА_17 від 07.05.2018 року після проведення необхідних слідчих дій передано на відповідальне зберігання власнику: ОСОБА_14 , після набрання даним вироком законної сили повернути власнику: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю АДРЕСА_7 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України задоволити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_4 1550 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_4 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. моральних відшкодувань.

В решті вимог цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 відмовити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2023 року щодо тимчасового залишення обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, - в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України, до закінчення розгляду кримінального провадження №0000479 від 14.07.2017 року про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, якого перераховано за Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області (суддя ОСОБА_1 ), у зв`язку із його завершенням, після набрання даним вироком законної сили вважати такою, що не підлягає подальшому виконанню.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1