печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000998 від 29.11.2022,-

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000998 від 29.11.2022. Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте слідчий подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000998 від 29.11.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України; ОСОБА_6 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України; ОСОБА_7 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України; ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України; ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України, а також ОСОБА_10 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону від 08.04.2014 № 1183-VII), ч. 2 ст. 111, ч. 3 та ч. 4 ст. 260 КК України.

Так, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів та обґрунтовано повідомлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється:

- у державній зраді, тобто діянні умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (у чинній редакції закону);

- в участі у діяльності не передбачених законами України воєнізованих формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 260 КК України;

- в участі у складі не передбачених законами України воєнізованих формувань у нападі на підприємство, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 260 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, вчинив злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи збройних сил російської федерації (далі - зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників політичної влади та службових осіб збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей рф, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційно-психологічних заходів, необхідне використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» та «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької та Луганської областей сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР» та «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької та Луганської областей протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, російської федерації на території Донецької та Луганської областей так званої «ДНР» і «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Так, 07.04.2014 у приміщенні Донецької обласної ради, яка розташовувалась за адресою: бульвар Пушкіна, 34, м. Донецьк, у результаті реалізації вищевказаного злочинного плану, було проголошено про створення квазідержавного утворення «Донецька народна республіка» як самостійної унітарної держави, яка утворюється в межах Донецької області та не входить до складу України, а також розпочато формування органів державної влади, так званої «ДНР», зокрема постановою самопроголеної ради міністрів «ДНР» № 17-4 від 17.07.2014 утворено так зване «Міністерство внутрішніх справ «ДНР» (далі «МВС ДНР»).

07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО).

З метою здійснення відсічі збройній агресії рф проти України указом Президента України 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

У свою чергу, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, достовірно знаючи про введення на всій території України правового режиму воєнного стану, а також про наявність збройного конфлікту між силами оборони України та підрозділами військ вторгнення рф, будучи обізнаним з тим, що метою політичної влади РФ є зміна меж України та порушення порядку, встановленого конституцією, повалення існуючого конституційного ладу та подальше включення території України до складу РФ, знаходячись у невстановленому місці на території Донецької області у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не раніше 24.02.2022 переслідуючи при цьому вказану спільну злочинну мету, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту особисто приєднавшись до військ вторгнення рф та погодившись спільно з іншими учасниками не передбаченого законами України воєнізованого формування «оперативно-бойового тактичного формування Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2», взяти участь у збройному захопленні міста Маріуполь Донецької області.

Після окупації міста Маріуполь Донецької області силами військ вторгнення рф та учасниками «оперативно-бойового тактичного формування Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, які увійшли до вказаних воєнізованих формувань 03.05.2022 був розпочатий штурм ІНФОРМАЦІЯ_3, який захищався підрозділами сил оборони України, під командуванням ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у державній зраді, тобто діянні умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинені в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (у чинній редакції закону).

У відповідності до ч. 5 ст. 17 Конституції України на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 85 Основного закону держави До повноважень Верховної Ради України належить затвердження загальної структури, чисельності, визначення функцій Служби безпеки України, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також Міністерства внутрішніх справ України.

Однак в порушення вказаних положень Основного закону Держави, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території Донецької області 06.02.2019 утворено не передбачене законами України воєнізоване формування, зокрема: розпорядженням так званого «глави ДНР» № 22 від 06.02.2019 утворено «оперативно-бойове тактичне формування Донецької народної республіки» (мовою оригіналу: оперативно-боевое тактическое формирование Донецкой народной республики) та указом так званого «глави ДНР» № 354 від 02.07.2022 вказане незаконне воєнізоване формування у «оперативно-бойове тактичне формування Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2» (мовою оригіналу: оперативно-боевое тактическое формирование Донецкой народной республики «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

У свою чергу, учасники незаконного воєнізованого формування зобов`язані виконувати накази старших начальників (командирів), мають однострій з розпізнавальними знаками (знаками розрізнення), які підтверджують про приналежність до підрозділу, проходять військову підготовку у вигляді вдосконалення умінь та навичок володіння зброєю, ведення бойових дій у населених пунктах та за їх межами, тощо.

Крім того, за невставлених досудовим розслідуванням у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 03.05.2022 так зване «оперативно-бойове тактичне формування Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2» було забезпечене вогнепальною, в тому числі автоматично, зброєю, боєприпасами до неї, вибуховими пристроями, важко та легко-броньованою технікою.

Таким чином так зване «оперативно-бойове тактичне формування Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2» є воєнізований формуванням.

До складу зазначеного незаконного воєнізованого формування під керівництвом ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 03.05.2022, у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території тимчасово окупованої території Донецької обласні, окрім інших, увійшов ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_6 , будучи учасником «оперативно-бойового тактичного формування Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2», у невстановленому досудовим розслідуванням місті на території тимчасово-окупованої території Донецької області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 03.05.2022, долучився до сил вторгнення рф та у їх складі приступив до виконання бойових завдань ворога для успішного функціонування вказаного, не передбаченого законами України воєнізованого формування, зокрема до воєнної протидії силам оборони України із захисту суверенітету та територіальної цілісності України, та у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 03.05.2022 взяв участь у збройному захопленні міста Маріуполь Донецької області та штурмі ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в участі у діяльності не передбачених законами України воєнізованих формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 260 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи учасником «оперативно-бойового тактичного формуванням Донецької народної республіки «ІНФОРМАЦІЯ_2», знаходячись у невстановленому місці в місті Маріуполь Донецької області, яке уже перебувало під контролем ворога, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 03.05.2022, отримав від керівника вказаного незаконного воєнізованого формування ОСОБА_10 наказ приєднатись до угрупування військ вторгнення рф та у складі об`єднаного військового угрупування взяти участь у збройному захопленні міста Маріуполь Донецької області та штурмі ІНФОРМАЦІЯ_3, який розташований у вказаному населеному пункті, з метою захоплення у полон військовослужбовців сил оборони України, які здійснювали захист вказаного підприємства.

На виконання зазначеного наказу ОСОБА_6 та інші учасники вказаного не передбаченого законами України воєнізованого формування, серед яких ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , а також сам ОСОБА_10 , діючи умисно, переслідуючи спільну вищевказану злочинну мету, 03.05.2022 почали захоплення підприємства - ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом здійснення його штурму із застосуванням вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, важко та легко-броньованої військової техніки, який тривав безперервно до 16.05.2022.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в участі у складі не передбачених законами України воєнізованих формувань у нападі на підприємство, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 260 КК України.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 та ч. 4 ст. 260 КК України є наявність в матеріалах досудового розслідування достатніх об`єктивних доказів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення для впізнання, протоколами оглядів інформації, розміщеної у всесвітній мережі Інтернет, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) належить квартира, загальною площею 60,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18491775).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, серед іншого, для забезпечення можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У такому випадку, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

При цьому, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацію майна.

Таким чином, зазначене у клопотанні нерухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_6 , у випадку обвинувального вироку суду за ч. 2 ст. 111 КК України повинно бути примусово безоплатно вилучене у власність держави.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкцією ч. 2 ст. 111 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із статтею 358 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Одночасно із цим, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При чому спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи.

Відповідно до ч.1,2ст.60 Сімейного кодексу України майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на правіспільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання,ведення домашньогогосподарства,догляд задітьми,хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання частково, та накладення арешту на квартиру, загальною площею 60,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18491775), оскільки шлюб було укладено відповідно до актового запису про шлюб №433 від 25.09.2004 року, а квартира придбана відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.04.2024 року 03.05.2007 року, тобто квартира була придбаннна під час перебування підозрюваного у шлюбі і тому за загальним правилом, встановленим ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України майно, набуте, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_12 належить їм на праві спільної сумісної власності і тому застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 26, 107, 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.

Накласти у кримінальному провадженні № 0000998 від 29.11.2022 арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а саме: на частини квартири, загальною площею 60,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18491775).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1