Справа № 132/2708/22
Провадження №1-кп/132/68/23
Вирок

Іменем України

20 вересня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000044 від 03 червня 2022 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Жовтневе Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, розлученого, непрацевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_10 - у період часу з 01.09.2015 року по 01.06.2022 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), за наступних обставин. Так, на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2014 року у справі № 132/2043/14-ц, ОСОБА_10 зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2014 року, до досягнення дитиною повнолітня. На виконання вказаного судового рішення, Калинівським районним судом Вінницької області виданий 31.07.2014 року виконавчий лист, на підставі якого, державним виконавцем державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, відкрите виконавче провадження з його примусового виконання. Однак, ОСОБА_10 маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), достовірно знаючи про необхідність їх сплати, та будучи обізнаним і попередженим в письмовій формі 15.10.2014 року, 24.03.2015 року, 08.04.2015 року про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, у період часу з 01.09.2015 року по 01.06.2022 року, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на роботу не влаштувався та на облік до Калинівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості в якості безробітного не став, грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто добровільно судове рішення не виконував, таким чином злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 , спрямованих на злісне ухилення ним від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), у період з 01.09.2015 року по 01.06.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 139268грн.53коп., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2014 року, його було зобов`язано щомісячно сплачувати аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.06.2014 року, і до досягнення дитиною повнолітня. На виконання цього судового рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого відкрите виконавче провадження з його примусового виконання, про що він був обізнаний, оскільки отримував виклики до органу державної виконавчої служби, де попереджався про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів. Однак, він будучи фізично здоровим та не маючи обмежень до фізичної праці, на роботу не працевлаштовувався та до центру зайнятості не звертався, а тому допустив заборгованість зі сплати аліментів, оскільки не мав заробітку (доходу), яку обіцяє сплатити, а тому просить суворо не карати та призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Потерпіла ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву, згідно якої просила розглянути дане кримінальне провадження за її відсутності, до обвинуваченого ОСОБА_10 застосувати покарання згідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.164 КК України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор ОСОБА_14 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_10 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку.

З матеріалів кримінального провадження, а саме з відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 22.08.2022 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема був судимий 04.12.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.164 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, проте в силу ст.89 КК України, ця судимість погашена, а отже він на даний час є особою, що не має судимості.

Відповідно до довідки-характеристики, виданої 01.08.2022 року Глинським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, ОСОБА_10 за час проживання в селі Глинськ Хмільницького району Вінницької області, проявив себе різносторонньо. Не має постійного місця роботи. Участі у громадському житті та благоустрою села не приймає. Зловживає спиртними напоями. За своїм характером безвідповідальний. Розлучений. На даний час офіційно не працевлаштований.

Згідно консультативних висновків лікарів-спеціалістів, виданих 24.08.2022 року Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_10 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_10 , не встановлено та в обвинувальному акті не зазначено. Не встановлено таких обставин і під час судового розгляду.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та врахувавши всі обставини даного кримінального провадження, думку потерпілої, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_10 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у вигляді арешту.

При цьому, суд вважає за неможливе застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді громадський робіт, на чому в судових дебатах наполягав ОСОБА_10 , оскільки до останнього раніше вже застосовувався за вчинення аналогічного кримінального правопорушення даний вид покарання, однак він, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості.

За вказаних обставин, призначення ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт, не сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і на переконання суду, є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме копію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 16.07.2014 року у справі № 132/2043/14-ц (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_15 від 25.08.2022 року), інформаційну довідку у вигляді відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про доходи ОСОБА_10 (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_15 від 12.10.2022 року), після набрання вироком законної сили - необхідно залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді арешту, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_10 на виконання вироку суду.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_10 не обирати.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме копію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 16.07.2014 року у справі № 132/2043/14-ц (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_15 від 25.08.2022 року), інформаційну довідку у вигляді відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про доходи ОСОБА_10 (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_15 від 12.10.2022 року), після набрання вироком законної сили - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя