ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.09.2023 про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000481 від 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 249 КК України,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.09.2023 у задоволенні клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000481 від 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 249 КК України відмовлено.

Ухвалу слідчого судді обґрунтовано тим, що санкціями ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 249 КК України спеціальної конфіскації майна не передбачено, по кримінальному провадженні №0000481 жодній особі не повідомлено про підозру та цивільний позов не заявлений, матеріали клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження №0000481 не містять і прокурором не надано належних достатніх доказів заподіяння істотної шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, прийняти нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора у повному обсязі.

Апеляційну скаргу прокурором обґрунтовано тими ж доводами, що і клопотання, зокрема, зазначається, що не застосування арешту на майно корпоративних прав засновника та кінцевого беніфіціара ПРАТ «Боровицьке», із часткою на у статутному фонді 33,4% (269 694,96 грн.), яка належить суб`єкту господарювання та кінцевим бенефіціарним власником якого є громадянин ОСОБА_8 може призвести до їх відчуження, поділу та іншого розпорядження задля уникнення від відповідальності.

Прокурор вважає, що матеріали кримінального провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, поважність причин своєї неявки належними доказами суду не довів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, що СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000481 від 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 249 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР від 15.02.2023 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000481 з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 191 КК України з фабулою: «До слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, надійшло повідомлення з УКР ГУНП в Черкаській області, про те, що в ході здійснення оперативно-розшукових заходів встановлена інформація, що група невстановлених осіб, серед яких є посадові особи суб`єктів господарювання, в умовах воєнного стану, на території Черкаського району Черкаської області, здійснюють промисловий вилов риби із порушенням вимог чинного законодавства, а також з перевищенням квот на добування водних біоресурсів, з приховуванням в обліковій документації фактичних обсягів виловленої риби, в наслідок чого завдають збитків державі. 15.02.2023 внесено (ЄО №5796 від 14.02.2023)» та 21.02.2023 внесено відомості за фабулою: «В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000481 від 15.02.2023 р. працівниками оперативного підрозділу в ході проведені розшукових заходів отримано інформацію про те, що група осіб на території Черкаського району Черкаської області незаконно займаються рибним промислом в об`ємах , що заподіює істотну шкоду. (ЄО- 6656 від 20.02.2023)» з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 249 КК України (а.с.10-11).

В ході здійснення оперативно-розшукових заходів встановлено, що групою осіб на території Черкаського району Черкаської області, в умовах воєнного стану, здійснюється промисловий вилов риби з порушенням вимог чинного законодавства.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_7 , який є засновником та директором ТОВ «САПТРІН 2005», засновником та директором ПрАТ «Боровицьке», засновником ПП «Отава».

У зв`язку з відшкодуванням державі збитків, завданих ПрАТ «Боровицьке», в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на корпоративні права ОСОБА_7 , частка якого в статутному капіталі ПрАТ «Боровицьке», ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 02800377, становить 33,4% в якості забезпечення збереження речових доказів по справі.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Тобто, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до вищевикладених вимог закону, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави арешту майна та докази можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Звертаючись з вказаним клопотання прокурор в якості правової підстави обґрунтування необхідності накладення арешту на вищевказані корпоративні права з метою збереження їх в якості речових доказів по справі.

При цьому за матеріалами, які додані до клопотання прокурора відсутні докази, що вказані частки у статутному капіталі набуто кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є об`єктом та знаряддям злочину тобто, що дане майно відповідає ознакам речових доказів, закріплених вимогами ст. 98 КПК України.

З пояснень прокурора у судовому засіданні та з матеріалів клопотання вбачається, що власник корпоративних прав придбав їх у 2021 році, тоді як згідно наданого до клопотання витягу з ЄРДР від відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено 15.02.2023 по факту здійснення промислового вилову риби із порушенням вимог чинного законодавства, а також з перевищенням квот на добування водних біоресурсів, з приховуванням в обліковій документації фактичних обсягів виловленої риби, в наслідок чого завдають збитків державі групою невстановлених осіб, серед яких є посадові особи суб`єктів господарювання, в умовах воєнного стану, на території Черкаського району Черкаської області, тобто після 2021 року.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження провадиться за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 249 КК України, відповідно прокурором не обґрунтовано належним чином можливість використання даного майна в якості доказу у даному кримінальному провадженні та те, що вказані речові докази відповідають критерію належності доказів, передбаченого ст. 85 КПК України, тобто що їх зміст, зокрема, вказує на склад кримінального правопорушення, про наявність якого стверджується прокурором.

Також прокурором не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би прийти до переконання, що такий ступінь втручання держави у права та свободи власника майна відповідає потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах не порушує справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Таких доводів не містить і апеляційна скарга, яка фактично дублює зміст клопотання. З огляду на це апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, належно обґрунтувавши власні висновки щодо прийнятого рішення в частині його відмови.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.09.2023 про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000481 від 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 249 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :