Номер провадження: 11-кп/813/1814/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах КП "Одесміськелектротранс" та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2023 року стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кірове Нікопольського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, вдівець, станом на липень 2015 року мав на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює водієм трамваю в експлуатаційному трамвайному депо №1 КП «ОМЕТ», раніше не судимого в силу ст.89 КК України, проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні № 0000541 від 26.07.2016 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, на ОСОБА_10 покладено наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

Покласти нагляд за обвинуваченим на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» код: 03328497, адреса: 65007, Одеська область, м.Одеса, Приморський район , вул. Водопровідна, будинок, 1 на користь ОСОБА_11 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень в якості відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» код: 03328497, адреса: 65007, Одеська область, м.Одеса, Приморський район , вул. Водопровідна, будинок, 1 на користь ОСОБА_11 400 000 (чотириста тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 приблизно о 17.55 годині порушив пункти: 2.3. «б»; 10.1.; Правил дорожнього руху України, які зобов`язують водія:

п.2.3.б «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Так, в зазначений день та час водій ОСОБА_10 , знаходячись на місці водія у технічно справному трамвайному вагоні «Т-3М», бортовий № НОМЕР_1 , який належить КП «ОМЕТ», в умовах необмеженої видимості, у світлий час доби, здійснював рух по маршруту № 5: «Аркадія-автовокзал», по трамвайній колії вул. Колонтаївської в м. Одесі, в напрямку автовокзалу, та проводив висадку та посадку пасажирів з трамвайного вагону на зупинці громадського транспорту «вул. Скісна». Проявивши злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання, суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, водій ОСОБА_10 , при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, уважним не був, за дорожньою обстановкою не простежив, а саме: зачинивши двері трамвайного вагону, при початку руху на дозволяючий «зелений» сигнал світлофору не переконався у тому, що його рух буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме у відсутності пішоходів поруч з трамвайним вагоном, та почав рух керованого ним трамвайним вагоном, в результаті чого лівою передньою боковою частиною допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка знаходилась біля лівого борту трамваю.

В результаті наїзду пішохід впала на проїжджу частину під днище трамваю, а водій ОСОБА_10 здійснюючи рух ще близько 3-4 метрів, лівим переднім колесом здійснив переїзд тіла пішохода ОСОБА_12 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться в прямому причинному зв`язку з травматичною ампутацією лівої нижньої кінцівки на рівні стегна з подальшим розвитком вираженої кровотечі, що призвело до шоку, який і з`явився безпосередньою причиною смерті.

З технічної точки зору, ліва передня частина трамвайного вагона, якою мав місце наїзд, розташована безпосередньо в зоні прямого огляду з робочого місця водія та при належному виконанні водієм трамвая «Т-3 М», вимог п.10.1 ПДР, він мав технічну можливість запобігти наїзд на пішохода.

Вимоги, наведені в апеляційних скарг та узагальнення доводів осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах захисту ОСОБА_10 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

-надаючи оцінку показанням ОСОБА_11 суд проігнорував її свідчення про те, що покійна ОСОБА_12 , незважаючи на свій похилий вік, мала міцне здоров`я, пішки ходила швидко, проте в день 25 липня 2015 року погода була спекотною, тому під час перетинання проїжджої частини їй могло стати погано внаслідок чого вона потрапила під колеса вагону;

-не зважаючи на те, що свідок ОСОБА_13 надавав суперечливі покази, які повністю спростовуються схемою до протоколу огляду місця події та самим протоколом цієї слідчої (розшукової) дії, головуючий у справі поклав показання цього свідка в основу вироку;

-головуючий у справі підійшов вибірково до оцінки показів кондуктора трамвайного вагону № 4068 ОСОБА_14 ;

-ані в ході досудового розслідування, ані в суді першої інстанції не було достовірно встановлено в якому положенні (стоячи вертикально, у згорбленому стані, сидячи або лежачи; статистичному чи динамічному) знаходилася потерпіла ОСОБА_12 на момент наїзду на неї трамваю;

-під час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не відкривалася та в суді першої інстанції не досліджувалася зафіксована у певній процесуальній формі інформація про вчинення кримінального правопорушення, а за цих обставин уповноважені на те службові особи органу досудового розслідування та прокурор були уповноважені здійснювати слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, а також приймати процесуальні рішення лише після внесення відповідної інформації до ЄРДР;

-покладення в основу обвинувачення висновку № 4340 судової транспортно-трасологічної експертизи по дослідженню трамвая Т-3М від 31 липня 2015 року не відповідає вимогам чинного Кримінального процесуального законодавства України. При проведенні вказаної експертизи, експерт вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки в мотивувальній частині постанови зазначено, що під час проведення експертизи експерт має використовувати вихідні дані про те, що тип та марка транспортного засобу учасника ДТП є автомобіль «Cheri Flora» № НОМЕР_2 ;

-в порушення положень ст. 237 КПК України за результатами проведення огляду, в порядку, передбаченому вимогами ст. 104 цього Кодексу протокол додаткового огляду трамвайного вагону, в якому були б зафіксовані зазначені у висновку експерта № 4340 судової транспортно-трасологічної експертизи по дослідженню трамвая Т-3М від 31 липня 2015 року пошкодження та сліди не оголошувався, до судової справи не долучався. Стороні захисту відповідний протокол в порядку ст. 290 КПК України не відкривався;

-протоколом огляду місця події та доданою до нього схемою підтверджуються доводи сторони захисту про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення Правил дорожнього руху потерпілою ОСОБА_12 , а обвинувачений ОСОБА_10 розраховуючи, що всі учасники дорожнього руху також дотримуються положень Правил дорожнього руху України, у відповідності до п. 1.4. ПДР України не міг передбачати, що потерпіла ОСОБА_12 знаходиться на проїжджій частині дороги біля лівого борту трамвайного вагону;

-досліджені в суді першої інстанції докази, а саме: протокол огляду місця події від 25.07.2015; протокол огляду трупа від 25.07.2015 та протокол огляду транспортного засобу від 25.07.2015, містять інформацію про те, що під час проведення, вказаних слідчих дій, застосовувалася камера «Soni», разом з тим, в порушення вимог ст. 105 КПК України, диск з відеозаписом процесуальних дій до протоколів цих слідчих дій не долучено і стороні захисту в порядку, передбаченому вимогами ст. 290 КПК України не відкривалося, а за таких обставин ці протоколи є недопустимими доказами;

-судом першої інстанції не було враховано, що вищезазначені протоколи слідчих (розшукових) дій містять суттєві суперечності та спростовуються іншими доказами у справі, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 62 Конституції України унеможливлює їх використання в якості доказів винуватості ОСОБА_10 ;

-зі зміступротоколу огляду місця події від 25.07.2015 року вбачається, що ДТП відбулося на проїжджій частині дороги у м. Одесі по вул. Скісна, а не на пішохідному переході, як на цьому наполягає сторона обвинувачення, на що суд уваги не звернув;

-стороною обвинувачення в суді першої інстанції не доведено, що виявлені під час проведення судової транспорно-трасологічної експертизи №4340 від 31.07.2015 сліди є слідами, що утворилися саме внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а не в проміжок часу після завершення огляду місця події і до того, як відповідне дослідження проводилося експертом;

-суд, покладаючи в обґрунтування вироку ОСОБА_10 висновок № 4927 від 21 вересня 2015 року судової авто-технічної експертизи по дослідженню обставин наїзду трамваю Т-3М, не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України та не врахував обставини, які є підставами для визнання цього доказу недопустимим;

-без наведення мотивів та надання будь-якого обґрунтування, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що встановлений вказаною інструкцією порядок дій водія трамваю на зупинці та при початку руху є хибними вихідними даними і вони не мають враховуватися при проведенні експертизи;

-під час проведення слідчого експерименту в суді першої інстанції встановлено, що при знаходженні ОСОБА_12 біля місця, яким здійснено на неї наїзд, ОСОБА_10 не мав технічної можливості її побачити, проте суд чомусь вирішив, що саме вказані обставини нібито спростовують доводи сторони захисту про те, що перед початком руху водій ОСОБА_10 не мав можливості побачити ОСОБА_12 з робочого місця водія трамваю, на що суд першої інстанції уваги не звернув;

-суд першої інстанції покази експерта ОСОБА_15 не лише проігнорував, але й порушуючи вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України, в обвинувальному вироку суду не навів мотивів, неврахування вказаного доказу;

-факт відсутності лівого дзеркала заднього виду не був врахований під час проведення авто-технічної експертизи по дослідженню обставин наїзду трамваю Т-3М на пішохода (висновок № 4927 від 21 вересня 2015 року, у достовірності якого навіть у експерта ОСОБА_15 виникли сумніви в суді першої інстанції), проте це не перешкодило суду першої інстанції послатися на цей висновок, як на основний доказ винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому діяння;

-суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи обвинуваченого з приводу того, що технічна побудова трамвайного вагону не надає можливості водію під час зупинки вставати, оскільки він має постійно тримати ногу на відповідній педалі тормозу;

-досудове розслідування здійснювалося з порушенням вимог ст. 216 КПК України;

-не відповідає вимогам чинного Кримінального процесуального законодавства України також і вивід суду першої інстанції про те, що «не вбачається істотних порушень з боку експерта вимог Інструкції «Про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень» щодо проведення огляду об`єкту дослідження під час проведення експертизи за відсутності відповідного процесуального рішення слідчого, оскільки діючим Кримінальним процесуальним Кодексом України не передбачено ухвалення такого рішення у письмовій формі;

-твердження суду першої інстанції про необґрунтованість доводів сторони захисту про недопустимість дослідженого в суді першої інстанції висновку від 21 вересня 2015 року № 4927 судової авто-технічної експертизи по дослідженню обставин наїзду трамвая Т-3М на пішохода є безпідставними та спростовуються показаннями експерта ОСОБА_15 , яким зазначена експертиза проводилася;

-виправдовуючи допущені стороною обвинувачення порушення, суд першої інстанції дійшов до того, що відніс слідчу (розшукову) дію огляд трупу (порядок проведення якого регламентується вимогами ст. 238 КПК) до огляду місця події (порядок проведення якого регламентується вимогами ст. 237 цього Кодексу);

-висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки . За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

-судом першої інстанції не було застосовано Закон, який у даному конкретному випадку підлягав застосуванню, а саме Закон України «Про амністію у 2016 році», чим вчинив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності до положень п. а ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

За результатами розгляду вказаної апеляційної скарги просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 , скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_10 в суді першої інстанції у іншому складі суду.

Представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_9 також подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд не правильно визначився з питанням про визнання доказів недопустимими, що в свою чергу потягло неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого; також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що майнова шкода у зв`язку з настанням страхового випадку повинна бути відшкодована КП «Омет», яке в ссвою чергу має право регресної вимоги до ПРаТ «СК «Арсенал Страхування»; позивач належними доказами не довів факт завдання моральної шкоди; змінений позиваче цивільний позов не мав бути прийнятий судом до розгляду.

На підставі цього, просить вирок відносно ОСОБА_10 скасувати, визнати ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, цивільний позов ОСОБА_11 до КП «ОМЕТ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла та її представник, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, причин своєї неявки апеляційному суду не повідомили, а тому, з урахуванням думки учасників судового провадження, судове засідання апеляційного суду проводиться без участю потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника, представника цивільного відповідача, які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК, які у відповідності до положень ст. 412 КПК тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, якими є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухваленні вироку відносно ОСОБА_10 суд 1-ої інстанції не дотримався, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, тягнуть за собою його безумовне скасування.

Як передбачено ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Разом з цим, всупереч вищенаведеним вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не зазначив дати події інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, незважаючи на те, що в обвинувальному акті такі складові були зазначені у відповідності до вимог закону.

Таким чином вирок суду 1-ої інстанції є таким, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним неодноразово висловлювалась у рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема в Постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 371/834/17, від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні сторона захисту також наголошувала на невідповідності оскаржуваного вироку вимогам ст.374 КПК України, зокрема зазначивши, що отримані примірники копій вироку не відповідають редакції, наявній в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до п.6 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого Вищою Радою Правосуддя (із змінами та доповненнями), електронний примірник судового рішення - створений в АСДС електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - кваліфікованими електронними підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.

Як вбачається із відкритих джерел, а саме з ЄДРСР, редакція електронної версії оскаржуваного вироку відносно ОСОБА_10 також відрізняється від оригіналу вироку, наявного в матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що вирок суду судом першої інстанції за змістом та формою, не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, а встановлені порушення, які ним були допущені при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Як передбачено статтею 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Також апеляційний суд виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, за якими під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися засад законності.

В той же час, відповідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від встановлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення, виклавши в ньому формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини, мотивів та наслідків кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах КП "Одесміськелектротранс" та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2023 року стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні № 0000541 від 26.07.2016 року- скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4