ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13390/22

Провадження № 11-кп/4820/74/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, українця, громадянина України, із вищою освітою, непрацюючого, одруженого, на утримані малолітня дитина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керування транспортним засобом на 6 років; цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_9 7664 грн. 54 коп. матеріальної шкоди та 383 грн. 22 коп. моральної шкоди, а всього 8047 грн. 76 коп; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 39 616 грн. 78 коп. моральної шкоди; цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 126 435 грн. 60 коп. матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, 123 277 грн. 55 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «Mersedes Benz E-220» р.н. НОМЕР_1 та 6321 грн. 78 коп. моральної шкоди, а всього 256 034 грн. 93 коп.; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 33 678 грн. 22 коп. моральної шкоди. -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , 13.04.2022р., близько 20 год. 49 хв., керуючи в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), автомобілем «DAF FAN 85.410» р.н. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, рухався від м.Хмельницький в напрямку до м. Вінниця автодорогою «М-30» сполученням «Стрий Ізварине», Східний під`їзд до м. Хмельницького, ділянка 0 км + 150 м, поблизу с.Давидківці Хмельницької ТГ Хмельницького району Хмельницької області, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3. (б, д), 12.3 Правил, які виражались в тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, внаслідок чого не виконав вимоги дорожнього знаку 3.41 «Контроль», що позначав перешкоду для його руху та забороняв проїзд без зупинки перед контрольним пунктом, у вигляді стаціонарного блок-посту територіальної оборони, який він об`єктивно спроможний був виявити, та не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а продовжуючи рух, допустив дотичне зіткнення із легковим автомобілем «Mercedes-Benz E320» р.н. НОМЕР_1 , після чого допустив зіткнення з бетонною огорожею стаціонарного блокпосту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за якою знаходилися ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та продовжуючи рух ОСОБА_14 здійснив наїзд на останніх.

Внаслідок вчинення ОСОБА_7 даної дорожньо-транспортної пригоди: - військовослужбовець дорожньо-комендантської служби ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови: множинних саден обличчя, рани надбрівної ділянки справа з переходом на спинку носа, крововиливів м`яких тканин лобної та потиличної ділянок, множинних відламкових переломів кісток обличчя та носа, склепіння основи черепа, розривів твердої мозкової оболонки, розчавлення речовини головного мозку, субарахноїдального крововиливу, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; тупої травми грудної клітини: згинальних переломів 2-7 ребер по лівій та правій середньо-ключичній лініях, розгинальних переломів 2-10 ребер по лівій лопатковій лінії та 2-9 правій лопатковій лінії, розривів пристінкової плеври, розривів легеневої тканини, крововиливів в коренях легень, крововиливу в м`які тканини спини в між лотковій ділянці, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в опосередкованому зв`язку з настанням смерті, та інші легкі тілесні ушкодження. Від отриманих травм ОСОБА_13 загинув на місці події;

- доброволець Добровольчого формування Хмельницької міської територіальної громади № 1 «Авангард» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого косого внутрішньо-суглобового перелому дистального епіметафізу правої малогомілкової кістки зі зміщенням і підвивихом до заду, уламкового перелому великогомілкової кістки на рівні дистального епіфізу по медіальному контуру зі зміщенням, садна шкіри верхньої третини правої гомілки, забою з частковим ушкодженням зв`язково-капсульного апарату правого плечового суглобу, забою правої половини грудної клітки, які за своїм характером і в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які такі, що за звичайним своїм перебігом призводять до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби);

- доброволець Добровольчого формування Хмельницької міської територіальної громади № 1 «Авангард» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, поєднаної травми, закритої травми грудної клітини, забою органів грудної клітини, закритого перелому правої ключиці в середній третині, закритого подвійного перелому дистального відділу правої малогомілкової кістки і внутрішньо-суглобового перелому дистального епіметафіза правої великогомілкової кістки з вивихом стопи до заду і латерально з розривом дистального міжгомілкового синдесмозу та дельтовидної зв`язки, забійно-рваної рани латеральної поверхні правого стегна в середній третині, які за своїм характером і в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які такі, що за звичайним своїм перебігом призводять до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.3 (б, д), 2.9 а), 12.3 Правил та вимоги дорожнього знаку 3.41, зміст яких полягає в наступному:

-п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

-б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-п. 2.9 Водієві забороняється:

-а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

-п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

-Дорожній знак: 3.41 «Контроль». Забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Порушення водієм ОСОБА_7 пункту 12.3 Правил знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

У апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 прохає вирок суду в частині призначення покарання скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років.

У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 прохає вирок суду в частині призначення покарання скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального закону. Крім того, прохає стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду у розмірі 293768 грн.

У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 прохає вирок суду в частині призначення покарання скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального закону. Крім того, прохає стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду у розмірі 299616,78 грн. Також прохає стягнути з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь7664,54 грн. матеріальної шкоди, заподіяної його здоров`ю, 20930 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок недоотримання доходу, та 383,22 грн. моральної шкоди, а всього 28977,76 грн.

Заслухавши доповідача, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_11 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди із ухваленням нового вироку, за таких підстав.

Потерпіла ОСОБА_12 належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, просила справу розглядати у її відсутності.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та кваліфікація його дій апелянтами не оскаржуються.

Як вбачається з положень ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку, зокрема, є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи перевірку доводів апеляційних скарг, доходить до висновку, що були наведені аргументовані доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом не дотримано вказані вимоги кримінального закону, внаслідок чого останньому призначено покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Так, ОСОБА_7 вчинено злочин, об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи, непорушність яких гарантовано Конституцією України.

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції у вироку, хоча і посилався на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, проте врахував їх не в повній мірі, оскільки вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286-1 КК України, згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, невиправним наслідком якого стала смерть людини. Дійсно, суд врахував, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий, характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину, вину визнав, його поведінку під час кримінального провадження, зокрема те, що обвинувачений в добровільному порядку частково відшкодував потерпілим завдану правопорушенням моральну шкоду, що свідчить про його усвідомлення протиправності скоєного та розкаяння у вчиненому.

З висновку досудової доповіді органу пробації вбачається, що рівень ризику вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення визначається як середній. Орган пробації з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя і історію правопорушень, вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе й становитиме середній рівень небезпеки для суспільства.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 , хоча і вчинив необережний злочин, проте з огляду на його наслідки, призначене обвинуваченому покарання у даному конкретному випадку не відповідає вимогам закону, оскільки щире каяття після вчинення злочину, не зменшує суспільної небезпечності даного кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є м`яким.

Крім того, апелянт ОСОБА_12 прохає збільшити строк призначеного додаткового покарання до 10 років. Колегія суддів вважає ці доводи слушними з огляду на встановлені обставини справи; додаткове покарання на строк 9 років буде мати саме попереджувальну мету.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалити свій вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та необхідності застосування більш суворого покарання, збільшення сум заподіяної моральної шкоди.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , згідно до ст. 65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, та обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину, вину визнав, його поведінку під час кримінального провадження, зокрема те, що обвинувачений в добровільному порядку частково відшкодував потерпілим завдану правопорушенням моральну шкоду по 24000 грн. кожному.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах строку приближеного до максимального покарання, передбаченого відповідним кримінальним законом.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Конституційний Суд України (далі - КСУ) неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання.

В рішенні від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання, КСУ зазначив:

«Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину»

«Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини».

В рішенні від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив:

«Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Із вироку суду вбачається, що позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_9 7664 грн. 54 коп. матеріальної шкоди та 383 грн. 22 коп. моральної шкоди, а всього 8047 грн. 76 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 39 616 грн. 78 коп. моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 126435 грн. 60 коп. матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, 123277 грн. 55 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «Mersedes Benz E-220» р.н. НОМЕР_1 та 6321 грн. 78 коп. моральної шкоди, а всього 256 034 грн. 93 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 33678 грн. 22 коп. моральної шкоди.

Згідно частини 5статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно частини 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст.23,1166-1168 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироку суду та встановлено під час апеляційного розгляду кримінального провадження, моральна шкода, спричинена ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діями обвинуваченого ОСОБА_7 виразилася у емоційному переживанні, стресі, непорушних душевних страждань, переживань, порушенні звичайних життєвих зв`язків, створенні додаткових життєвих труднощів, погіршення стану здоров`я та інвалідність.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд не в повній мірі враховував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали потерпілі, стан здоров`я потерпілих, так і наслідки для здоров`я, ОСОБА_10 був визнаний інвалідом 2 групи.

З огляду на викладене, враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції, суд першої інстанції не вірно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та визначив розмір завданої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральної шкоди, який є необґрунтованим.

Слід зауважити, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих колегія суддів враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, наслідки для здоров`я, а також часткове відшкодування моральної шкоди обвинуваченим.

Поряд з цим, з огляду на вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, що підвищує ступінь його вини, колегія суддів приходить до переконання про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілим.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує глибину душевних страждань потерпілих, погіршення їх стану здоров`я, здібностей, ступінь вини обвинуваченого. Керуючись вимогами розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що грошове відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в розмірі 116000 грн., на користь ОСОБА_10 в розмірі 196000 грн.

Також не підлягають задоволенню апеляційні вимоги ОСОБА_9 щодо стягнення з ТДВСК «Альфа-Гарант» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок не отриманого доходу неможливості працювати в період з 13.04.2022 р. по 08.08.2022 р. Суд першої інстанції на підставі закону зробив правильні висновки і вказав наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Позивачем ОСОБА_9 в обґрунтування вказаних позовних вимог не надано підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, а також належних доказів не отримання доходу саме у зв`язку з такою непрацездатністю, а тому в задоволенні позову в цій частині суд правильно відмовив.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до страхової компанії в іншій частині були задоволені і не є предметом апеляційної перевірки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих - обґрунтовані, та є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418-420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України скасувати в частині призначення йому покарання та стягнення моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині новий вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст.286-1 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 9 років.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 116000 гривень, на користь ОСОБА_10 моральну шкодув розмірі 196000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На цей вирок сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цього вироку, а ОСОБА_7 з моменту отримання копії даного вироку.

Судді: