ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілогоОСОБА_5
захисникаОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001946 від 25.09.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бондарі Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, який здобувшого вищу освіту, пенсіонера, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2023 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Якова Новицького в м. Запоріжжя з боку вул. Незалежної України в напрямку регульованого світлофором перехрестя з пр. Соборним.

Виїхавши на зелений для себе сигнал світлофора на перехрестя, водій ОСОБА_7 , виконуючи маневр правого повороту в напрямку вул. Лермонтова, здійснив повну зупинку перед регульованим пішохідним переходом через проїзну частину пр. Соборного.

В цей же час, на вказаний регульований пішохідний перехід, на зелений для себе сигнал світлофора, вийшла пішохід ОСОБА_8 , яка розпочала перетин вказаної дороги, рухаючись зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Водій ОСОБА_7 , маючи змогу своєчасно виявити пішохода, яка перетинала проїзну частину пр. Соборного, не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, та не надавши дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину на яку він повертав, відновив рух, внаслідок чого виїхав на пішохідний перехід, де скоїв на неї наїзд передньою частиною автомобіля.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 16.2 Правил дорожнього руху України, де вказано: На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднано тупої травми голови, шиї, тулуба та кінцівок з розривом атланто-потиличного з`єднання, з розривом задньої повздовжної зв`язки та поперечними переломами остистих відростків С2-С3, крововиливами під м`якими оболонками спинного мозку, що призвело до розвитку висхідного набряку спинного та головного мозку, з якими була доставлена до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла від отриманих тілесних ушкоджень.

Поєднана тупа травма голови, шиї тулуба та кінцівок у ОСОБА_8 у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, яка в даному випадку призвела до загрозливого для життя стану (висхідного набряку спинного та головного мозку), знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у інкримінованому йому злочині, підтвердив вчинення кримінального правопорушення за викладених вище обставин. Суду пояснив, що в 25 вересня 2023 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він рухався по вулиці Якова Новицького в напрямку регульованого перехрестя проспекту Соборного з вулицею Незалежної України. Повертаючи на перехресті зазначених вулиць в напрямку універмагу «Україна», він зупинився щоб пропустити пішоходів, які переходили проспект. Пропустивши пішоходів, він розпочав рух. Як на дорозі з`явилася потерпіла він не знає, оскільки її не бачив до моменту наїзду неї.

В судовому засіданні ОСОБА_7 просив вибачення у потерпілого, щиро покаявся, просив не позбавляти його волі. У вирішенні цивільного позов обвинувачений покладається на розсуд суду. Також обвинувачений суду повідомив, що добровільно відшкодував потерпілому 256000,00 грн.

В судове засідання призначене на 27.12.2023 потерплій та його представник не прибули, 22.12.2023 представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу, процесуальних документів щодо заходів забезпечення кримінального провадження, документів, якими потерпілий обґрунтовує позовні вимоги. При цьому, судом було роз`яснено учасникам провадження про позбавлення їх права на оскарження даних обставин в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими судом доказами. Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, невідворотні наслідки, що настали, характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, утриманців не має, є людиною похилого віку, пенсіонер, за місцем роботи характеризується позитивно, має захворювання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування частини завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, які його обтяжують, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, повного та беззастережного визнання ним вини, щирого каяття, віку та стану його здоров`я, відсутності обставин, що обтяжують покарання, думки потерпілого, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. З огляду на викладене, обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання суду таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд виходить з наступного.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Позовні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що протиправними діями обвинуваченого, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у постійних нервових розладах та душевних стражданнях. Після смерті його доньки до позивача прийшло розуміння того, що ці обставини невідворотні, життя не стане знову таким як було. ОСОБА_8 була дуже близька у спілкуванні з батьком, завжди підтримувала та допомагала йому. Потерпілий зазнав непоправних життєвих змін, оскільки в значній мірі були порушені його нормальні життєві зв`язки, він назавжди втратив близьку людину, ця втрата є непоправною та не може бути відновленою, а відтак душевні страждання триватимуть усе його життя.

Завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілий оцінив в 800000,00 грн.

Суд встановив, що потерпілий, який є батьком загиблої ОСОБА_8 переживає постійні душевні страждання після смерті дочки, втратив душевний спокій, весь час перебуває у стані постійного напруження та стресу, змушений докладати значних зусиль для організації свого життя. Втрата рідної людини є найтяжчою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Отже, відновити попередній стан життя потерпілого неможливо.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що визначений потерпілим грошовий еквівалент моральної шкоди є адекватним та справедливим.

Разом з тим, позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказано, що «покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 27 липня 2021 року в справі № 431/1397/20 (провадження № 51 - 6263 км 20) зазначено, що «рішення суду про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV. Оскільки потерпіла не забажала, аби страхова компанія відшкодовувала їй моральну шкоду, то місцевий суд повинен був зменшити визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди на розмір страхового відшкодування, передбачений пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Цивільно-правова відповідальність власника керованого обвинуваченим транспортним засобом станом на момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарнат», поліс № 215005368.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений добровільно сплатив потерпілому 256000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується розпискою останнього від 22.12.2023 та не заперечувалося потерпілим.

З урахуванням викладеного, суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, необхідно зменшити на суму, сплачену обвинуваченим потерпілому до моменту ухвалення судом вироку в розмірі 256000,00 грн., та на розмір страхового відшкодування моральної шкоди (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку), яке має бути сплачене потерпілому страховиком власника керованого обвинуваченим транспортного засобу (12 х 6700,00 грн.).

Отже, цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів (ст. 118 КПК України).

Частинами 1 та 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на викладене, з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого витрати на правову допомогу в сумі 30000,00 грн., на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 5736,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2023 на автомобіль Skoda Fabia з реєстраційним номером НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 463600 (чотириста шістдесят три тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу в розмір 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 5736 (п`ять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 00 коп.

Скасувати арешт з автомобіля Skoda Fabia з реєстраційним номером НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2023 в справі № 334/8717/23.

Речові докази:

- DVD-диск з обставинами ДТП, який долучено до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0001946 від 25.09.2023;

- автомобіль Skoda Fabia з реєстраційним номером НОМЕР_1 , переданий на зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області - повернути власникові або законному володільцеві;

- футболку білого кольору з малюнком чорно-фіолетового кольору на передній поверхні, під яким знаходиться напис «Mickey Mouse», шорти джинсові синього кольору, ліфчик бежевого кольору, труси жіночі чорного кольору, кросівки жіночі білого кольору з елементами декору чорного кольору та надписами «DKNY», передані на відповідальне збереження до камери схову речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає.

В іншій частині вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1