Справа № 175/2264/23
Провадження № 1-кп/175/116/23
Ухвала

Іменем України

18 грудня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (дистанційно),

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000621 відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого охоронцем у КП «Муніципальна варта», проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви у зв`язку з неявкою потерпілого ОСОБА_10 ,

прокурор підтримав подане до канцелярії суду письмове клопотання прокурора ОСОБА_11 від 12.12.2023 року про продовження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема на рішення у справах «Ілійков проти Болгарії», «Харченко проти України», «Летельє проти Франції» та «Лабіта проти Італії», обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання та з підстав, наведених у письмовому клопотанні, поданому через систему «Електронний суд» Дніпропетровського районного суду просила змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 заявив про неможливість розгляду клопотання прокурора ОСОБА_11 із участю прокурора ОСОБА_3 . Також звернув увагу, що у справі наявні клопотання прокурора ОСОБА_11 від 20 жовтня та 12 грудня поточного року і йому незрозуміло яке з цих клопотань підтримує прокурор ОСОБА_3 та розглядає суд. Разом з тим, заперечував проти продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_15 і вважав, що домашній арешт з 21.00 до 06.00 години зможе забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора відносно ОСОБА_8 , якому просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_16 оголосив письмову заяву про правосуб`єктність суб`єктів Юридичної особи, а також подав письмові заяви про порушення кримінального процесуального кодексу, про Велику Державну печатку України і про відсутність достатніх і обґрунтованих доказів, клопотання про скасування запобіжного заходу, закриття кримінального провадження відносно нього та повернення всього майна, вилученого під час обшуку.

Обвинувачені ОСОБА_17 і ОСОБА_18 підтримали позицію своїх захисників, при цьому ОСОБА_17 просив звільнити його з-під варти у зв`язку з бажанням захищати Україну на фронті.

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За приписом частини 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців….

Судом установлено, що під час судового провадження встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, дія обраного ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на досудовому слідстві запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була двічі продовжена судом, останній раз строком до 22.10.2023 року.

У судовому засіданні 20.10.2023 року суд не зміг розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою від 20.10.2023 року, у зв`язку з чим на підставі ч.6 ст.615 КПК України строк тримання ОСОБА_15 , ОСОБА_8 і ОСОБА_19 під вартою вважається продовженим до вирішення судом питання про продовження строку їх тримання під вартою, але не більше ніж на два місяці.

Суд у своїй останній ухвалі посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час суд вважає реальною наявність цих ризиків, про які також зазначив прокурор ОСОБА_11 у клопотанні від 12.12.2023 року, яке суд розглядає у даному судовому засіданні, та які до теперішнього часу не зменшилися та є достатніми для продовження усім обвинуваченим дії найсуворішого запобіжного заходу ще на 60 днів.

Оцінюючи зазначені ризики, й зокрема передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що ймовірна можливість переховування ОСОБА_15 , ОСОБА_8 і ОСОБА_19 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом вдатися до відповідних дій з метою здійснити спробу протидії кримінальному провадженню.

Також при ухвалені даного судового рішення, суд керується практикою ЄСПЛ, й зокрема враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001 року) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що практика ЄСПЛ розширила дію гарантій ч.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), яка зокрема, згідно з доктриною Суду, вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватися як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства, і більше того, здійснюватись згідно з метою ст.5 Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», 1992 рік).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу (рішення ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Єчюс проти Литви»).

Позбавлення свободи та особистої недоторканності має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним із принципом захисту від свавілля, закріпленим у п.1 ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Сташайтіс проти Литви»).

Суд ураховує, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, однак ця обставина не є безумовною підставою для зміни кожному з них запобіжного заходу на більш м`який, й зокрема на запропонований захисниками.

На переконання суду, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а тому судове рішення цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З викладених підстав, суд залишає поза увагою доводи захисників на обґрунтування зміни запобіжного заходу на запропоновані, оскільки ці доводи не свідчать про зменшення вказаних судом ризиків і не дозволяють застосувати до кожного з обвинувачених інші (альтернативні) види запобіжних заходів, які не зможуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Під час розгляду клопотання прокурора про дію запобіжного заходу, суд перевіряє лише наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дає оцінку доказам сторони обвинувачення про доведеність вини. Таку оцінку суд надасть у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

З огляду на викладене, суд залишає поза увагою доводи, викладені у заявах обвинуваченого ОСОБА_20 .

Згідно ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою …суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання …обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається …судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану …обвинуваченого, інших даних про його особу і ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання …обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього.

За приписом пункту 3 частини 5 цієї статті розмір застави визначається …щодо особи, …обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обговорюючи питання застосування застави та її розміру, враховуючи обставини справи та встановлені судом ризики, суд вважає за необхідне визначити кожному з обвинувачених заставу у 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01 січня 2023 року складає 2684 грн.), що становить суму 536800 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Крім того, застосовуючи до ОСОБА_15 , ОСОБА_8 і ОСОБА_19 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на кожного з них певні обов`язки.

Суд звертає увагу, що клопотання прокурора не містять посилань на наявність доказів про ризики, передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, ці ризики не враховуються при ухваленні даного судового рішення.

Керуючись ст.ст.331, 369 КПК України, суд

постановив:

У судовому провадженні оголосити перерву до 15.30 години 15.01.2024 року. Резервним днем визначити 16.01.2024 року о 15.30 годині.

Клопотання прокурора ОСОБА_11 від 12.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, - продовжити кожному на 60 днів, тобто до 16.02.2024 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 , обвинуваченому ОСОБА_8 і обвинуваченому ОСОБА_9 заставу в розмірі по 536800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень кожному, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок: Одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, Код , Код банку отримувача МФО: 820172, рахунок UA0017442, відкритий в ДКСУ м. Києва.

Призначення платежу: застава, як міра запобіжного заходу за обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 (ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/2264/22, ПІБ особи, яка вносила кошти).

У разі внесення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 або іншою фізичною особою встановленої застави на вказаний депозитний рахунок, вважати, що обвинуваченому ОСОБА_7 , обвинуваченому ОСОБА_8 і обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченим, що вони або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 у зв`язку з цим з-під варти, покласти на кожного з них строком до 16.02.2024 року наступні обов`язки:

- повідомляти прокурора чи суд про своє місце проживання;

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому обвинувачений проживає, без дозволу прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до суду свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора.

Роз`яснити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що у разі невиконання ними після звільнення зазначених обов`язків, до них може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на альтернативний залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1