ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 750/7005/22

провадження № 51-3772 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Біла Церква Київської області,

яка зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 21 листопада 2022 року засудив ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2023 року змінив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, пом`якшив призначене обвинуваченій за ч. 3 ст. 307 КК України покарання на підставі ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.

У решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та часі, незаконно придбала з метою подальшого збуту: психотропні речовини - 0,002 г амфетаміну, 0,036 г PVP; наркотичний засіб метадон, загальною масою 24,369 г, що є особливо великим розміром, які незаконно зберігала за місцем свого фактичного проживання - у квартирі АДРЕСА_3 та які 01 серпня 2022 року були виявлені та вилучені працівниками поліції під час обшуку цього житла.

Крім того, ОСОБА_6 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та часі, повторно, незаконно придбала психотропну речовину амфетамін, загальною масою 102,071 г, що є особливо великим розміром, яку 01 серпня 2022 року отримала у вигляді посилки у відділенні № 16 ТОВ «Нова пошта», що на просп. Миру, 194 в м. Чернігові, та яку вона зберігала при собі з метою подальшого збуту до часу її виявлення та вилучення працівниками поліції цього ж дня під час проведення її особистого обшуку.

Вимога касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:

- безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України;

- необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання - добровільну згоду ОСОБА_6 на проведення обшуку її житла та видачу наркотичних засобів, які знаходились у неї вдома, а також неповно встановив дані про особу засудженої.

На касаційну скаргу прокурора засуджена ОСОБА_6 подала письмове заперечення, в якому, із наведенням відповідних аргументів, просила її залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Засуджена та її захисник заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили залишити оскаржуване судове рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За вимогами ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 307 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного засудженій покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі.

В касаційній скарзі прокурор порушує питання про невідповідність призначеного ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі через безпідставне застосування положень ст. 69 КК України.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями прокурора, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації, та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 69 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 21 листопада 2022 року засудив ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її ставлення до вчиненого, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також дані про її особу, зокрема те, що вона раніше не судима, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувалась, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Захисник, не погоджуючись із вироком суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, подала апеляційну скаргу, у якій, наводячи відповідні обґрунтування, просила змінити оскаржуване судове рішення, призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі та застосувати положення ст. 75 КК України.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2023 року частково задовольнив апеляційну скаргу захисника, змінив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, пом`якшив призначене обвинуваченій за ч. 3 ст. 307 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок суду першої інстанції, зазначив про те, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_6 покарання не повно врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачена добровільно погодилась на проведення обшуку її житла та видала наркотичні речовини, що знаходились у неї вдома, а також те, що ОСОБА_6 тільки за два місяці до вчинення злочину досягла повноліття, була дитиною-сиротою та має скрутне матеріальне становище.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відсутність тяжких наслідків та обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченої, яка повністю визнала свою винуватість, щиросердечно розкаялася, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд апеляційної інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за наведеними обставинами.

Відтак, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України при призначені ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, яке є необхідним і достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора та вважає обґрунтованим визнання судом апеляційної інстанції обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, яке виразилось у повідомленні ОСОБА_6 після затримання про зберігання заборонених речовин за місцем її проживання, добровільній видачі психотропних речовин та наркотичного засобу працівникам поліції.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного засудженій покарання та справедливості обраного їй заходу примусу прокурор у касаційній скарзі не навів, а тому вона не підлягає задоволенню.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3