Справа № 740/6950/23
Провадження № 1-кп/740/114/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ніжині кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001124 від 19.08.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Данине, Ніжинського району, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освіту, пенсіонера, інваліда другої групи, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

встановив:

ОСОБА_4 19.08.2023 близько 11 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Станіслава Прощенка м. Ніжин Чернігівської області у напрямку від перехрестя з вул. Братів Зосим до перехрестя з вул. Гребінки, поблизу будинку №3, проїхавши нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», порушив вимоги п.п. 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями) (далі -ПДР), п. 2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1., перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не переконавшись у безпечності зміни напрямку руху, не впевнившись у безпечності виконання маневру, змінив напрямок руху та почав виконувати маневр повороту вправо до заїзного карману зупинки громадського транспорту, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка знаходилась з правого краю проїзної частини.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом ДЕМ обох кісток правої гомілки зі зміщенням, поверхневі забійні осадніння, за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу, відповідно до п.2.2.1в. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначенню ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судової медичної служби України», відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.2.3.б, п.10.1 ПДР, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та показав, що 19.08.2023 вдень, перед обідом, їхав біля ринку, там було багато машин. Зупинився на перехресті, пропускав пішоходів, потерпілу не помітив, рушив та хотів заїхати в заїзний карман, на зупинці їх чекала дочка. Коли це трапилось, дружина вийшла з автомобіля і вони разом із дочкою, запропонували потерпілій відвести до лікарні, на що остання погодилася. Тоді її посадили в машину і відвезли до лікарні. Він із машини не виходив, оскільки за станом здоров`я йому було складно це зробити. В лікарні потерпілу оглядали лікарі, потім туди приїхав її син. Вони намагалися домовитися щодо відшкодування шкоди, але син потерпілої відмовився, сказав, що будуть все вирішувати у суді. Стаж керування великий, автомобіль використовують час від часу. Він є інвалідом і без автомобіля його родині складно. Заявлений цивільний позов до нього визнає частково та враховуючи розмір отримуваної пенсії, готовий відшкодувати 50 000 грн.

Від потерпілої ОСОБА_8 до суду надійшли заяви, в якій остання, зокрема, просила проводити судове засідання без її участі, та враховуючи наслідки, які настали для неї в результаті ДТП зазначала, що відповідним покаранням для обвинуваченого вважає 6 місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілої.

За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст.325 КПК України, суд визнав можливим за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаної особи.

Встановлені судом обставини про доведеність винуватості обвинуваченого підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених у судових засіданнях, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.08.2023 потерпілої ОСОБА_8 (а.к.п. 73-74);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.08.2023, схеми та ілюстративної таблиці до нього, згідно якого вбачається, що о 13 год. 00 хв. - 14 год. 30 хв. 19.08.2023 слідчим ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_4 , було проведено огляд місця події на вул. С.Прощенка поблизу будинку №3 в м. Ніжині. Оглядом встановлено, що ДТП відбулася на автодорозі із повздовжньою розміткою, дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе. Дорожнє покриття для двох напрямків, шириною 10.7 м., число смуг руху в напрямку огляду - одна, її ширина 4,7 м., число смуг для руху назустріч огляду одна, їх ширина 5 м. На проїжджій частині нанесені повздовжня лінія розмітки.

До проїжджої частини примикають: праворуч - бордюрні камені, далі за тротуаром розміщені праворуч та ліворуч будівлі. Ділянка дороги на момент огляду освітлена денним освітленням.

Автомобіль марки «Audi 100» д.н.з. НОМЕР_1 до початку огляду покинув місце ДТП, так як відвозив пішохода до лікарні, велосипед змінив положення після ДТП. Сліди шин відсутні. Сліди гальмування відсутні. На асфальтобетонному покритті сліди ймовірно від велосипеда (а.к.п. 66-69).

- відеозаписом, дослідженим у судовому засіданні, зі стаціонарної відеокамери зовнішнього спостереження «Безпечне місто», встановленої по вул. С.Прощенка в м.Ніжині поруч з будинком №3, яка в період часу з 11:34 год. до 11:41 год. фіксувала обставини ДТП, при якій було травмовано ОСОБА_8 (а.к.п.87-90);

- висновком експерта №СЕ-19/125-23/9795-ІТ від 06.10.2023, проведеної на підставі постанови слідчого від 05.09.2023, якою встановлено, що на момент огляду в робочій гальмівній системі автомобіля марки «Audi 100» д.н.з. НОМЕР_1 несправностей, які б перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП, не виявлено (а.к.п.98-101);

- висновком експерта №143 від 19.08.2023, у якому зазначено, що на підставі даних, що були отримані під час дослідження медичної документації у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому ДЕМ обох кісток правої гомілки зі зміщенням. Поверхневі забійні осадніння. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок ударної дії тупих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті 19.08.2023 та умовам, викладеним в постанові про призначення експертизи, і в сукупності як наслідок одного травматичного процесу в умовах ДТП відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно до п.2.2.1в. 2.2.2.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Наступні діагнози - ГХ ІІ ст., 2 ступеня, ризик 2, Цукровий діабет тип 2 є хронічними захворюваннями (а.к.п.108-111);

- висновком експерта №СЕ-19/125-23/9910-ІТ від 18.09.2023, проведеної на підставі постанови слідчого від 11.09.2023, якою встановлено, що в умовах місця події, викладених в постанові, водій автомобіля марки «Audi 100» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 з технічної точки зору, під час руху повинен був перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто діяти у відповідності до вимог п.10.1 ПДР. (а.к.п.114-116);

- протоколом огляду місця події від 20.08.2023 в приміщенні Ніжинської ЦМЛ ім..М.Галицького, в приймальному відділенні виявлено та вилучено два черевики жіночі, бежевого кольору (а.к.п.79).

Вилучені під час огляду місця події від 19.08.2023 та 20.08.2023 об`єкти відповідно до постанов слідчого від 19.08.2023 та 20.08.2023 визнано речовими доказами та передано до камери зберігання речових доказів (а.к.п.71,83).

Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Аналіз вищенаведених показань обвинуваченого, та досліджених письмових доказів у їх сукупності, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні останнім як водієм правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, випливає із сукупності вище встановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, доведена повністю.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, його вік, є пенсіонером, інвалідом другої групи, учасник бойових дій, позитивну характеристу за місцем проживання, громадську позицію, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності у сфері дорожнього руху не притягувався, відомості про перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставинами, що пом`якшують призначення покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують призначення покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_4 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у мінімальних межах санкції частини статті.

Суд не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Згідно вимог ч.4 ст.53 КК України, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити штраф із розстрочкою його виплати певними частинами строком на 12 (дванадцять) місяців.

Щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, а саме: заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок грубого порушення ПДР, приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого зазначеного додаткового покарання строком на 3 роки.

Це покарання, як основне так і додаткове, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої поведінки обвинуваченого.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_4 .

Потерпілою ОСОБА_8 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов в якому остання просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) на її користь кошти витрачені на лікування в розмірі 33 713,50 грн, 40 200 грн. шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності та моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого в сумі 16 000 грн. З ОСОБА_4 просила стягнути моральну шкоду у розмірі 304 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог потерпілою надано копії документів, які підтверджують факт понесення нею матеріальних витрат на лікування внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень. В обґрунтування розміру моральної шкоди зазначено, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона зазнала моральних страждань, які виразились у тривалому процесі лікування, яке і досі триває, подальшій реабілітації догляді та емоційному дискомфорті, оскільки остання перебуває в ізоляції від суспільства, звичайний спосіб життя порушений. Щодо шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, зазначила, що враховуючи розмір пенсії, мала намір влаштуватися на роботу, проте ДТП змінило її плани та у зв`язку із виявленим ускладненням та орієнтовними прогнозами лікарів тривалість її лікування може скласти 6 місяців.

Представник відповідача МТСБУ надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про безпідставність заявлених до страховика потерпілою позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що визначена сума витрат на лікування не підтверджена належними доказами, оскільки надані копії чеків є не читабельними або взагалі не відносяться до шкоди завданої внаслідок ДТП, що унеможливлює визначення розміру шкоди та відповідно до ст.35 Закону №1961-ІV позбавляє можливості МТСБУ розслідувати страховий випадок. Вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності базується на припущеннях, оскільки не надано доказів перебування потерпілої на лікування з моменту ДТП по сьогодні. Щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, відповідач послався на вимоги п.п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 (далі Закон №1961-ІV, Закон). В цілому, представник просив в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог до страховика. Сума витрат відповідача, яку він очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 2 000 грн.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди на користь потерпілої з МТСБУ суд приходить до наступного висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлено, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, за вищевикладених обставин, керуючи транспортним засобом - марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільна відповідальність якого застрахована не була.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законом №1961-ІV. Так, за п.39.1. ст.39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За таких обставин, МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, оскільки така заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Обов`язкові розміри страхових сум, що діяли на 19.08.2023 - 160 000 гривень на одного потерпілого в разі заподіяння шкоди майну потерпілих та 320 000 гривень у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілих.

Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення з МТСБУ 6 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Так, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (ст.25 Закону № 1961-IV).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_2 .

Доказів про те, що ОСОБА_8 видавався листок непрацездатності матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» потерпіла є непрацездатною особою. При цьому вона не подала до суду доказів щодо розміру отримуваної нею пенсії, що позбавляє суд можливості встановити, що розмір пенсії, яку остання отримує, є меншою від встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь потерпілої відшкодуванні шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, так як останньою не надано належних та допустимих доказі на підтвердження позовних вимог в цій частині.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної із лікуванням, суд зазначає наступне.

Потерпілою були надані відповідні розрахункові документи, квитанції, виписки з медичних карт з відповідними призначеннями.

Відповідачем у своєму відзиві зазначено, що квитанції про понесені витрати у поганій якості.

Судом в ході судового розгляду досліджено всі квитанції та дійсно встановлено, що деякі з них мають погану якість, яка б змогла б забезпечити прочитання внесеної інформації.

Разом з тим, суд враховує, що шкода здоров`ю потерпілої завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та остання і досі проходить тривале лікування травми, яка пов`язана з переломом кісток та операційним втручанням.

Отже, загалом підтверджена відповідними доказами матеріальна шкода, пов`язана з лікуванням потерпілої (придбання наборів металоконструкцій, милиць, судна) становить 20 949 грн 90 коп.

Окрім відшкодування матеріальної шкоди потерпіла також просила стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди.

Суд враховує, що потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Встановлені фактичні обставини справи вказують на те, що потерпіла в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнала тілесних пошкоджень, які відносяться до категорії середньої тілесних ушкоджень, у зв`язку з якими вона тривалий час перебуває на лікуванні.

Вказане ушкодження здоров`я безумовно потягнуло за собою заподіяння потерпілій моральної шкоди, яка полягає у порушенні її звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Щодо стягнення з МСТБУ 16 000 грн моральної шкоди (5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю), суд враховуючи вимоги пп. «г» і «ґ» п. 41.1 та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 ст.26-1 Закону№ 1961-IV, вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає.

Той факт, що потерпіла не зверталась безпосередньо до страховика за отриманням страхового відшкодування, не перешкоджає розгляду таких вимог судом та стягненню зі страховика таких складових матеріальної шкоди, оскільки відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 по справі № 465/4621/16-к та від 11.12.2019 по справі №465/4287/15 для розгляду позову потерпілого про стягнення страхового відшкодування не обов`язкове попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату такого страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо стягнення заподіяної моральної шкоди із ОСОБА_4 у сумі 304 000 гривень, суд приходить до наступного висновку.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

В зв`язку з цим, суд вважає за необхідне, виходячи з принципів розумності, справедливості та доцільності вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на користь потерпілої 120 000 грн, вважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог, характеру діяння винного та характеру і глибині моральних страждань останньої.

При цьому суд, враховує майновий стан обвинуваченого (отримує пенсію по інвалідності, не працює) та те, що він сплатив на користь потерпілої грошову суму у розмірі 12 000 грн, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями, отже з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню 108 000 грн.

З приводу розподілу судових витрат пов`язаних із отримання правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

У п.2 ч.4 ст.374 КПК України вказано, що у резолютивній частині вироку, крім вирішення інших питань, зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до правил, передбачених п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, уразі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст.120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, ч.2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

Так, до складу витрат на правову допомогу входять дії адвоката або фахівця з права, які, в тому числі вчинені ним поза судовим засіданням. Такими діями, наприклад, є надання консультацій, складання позовної заяви, оформлення та копіювання додатків. Проте, такі витрати є предметом доказування у справі і повинні бути підтверджені документами. Такими документами, як правило, є: договір про надання правової допомоги, доручення, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки, посвідчення про відрядження, квитки на поїзд, тощо).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 509/550/17-ц, провадження №61-11518св19).

Згідно відзиву представника МТСБУ ОСОБА_10 сума судових витрат, які відповідач планує понести у зв`язку із розглядом справи становить 2 000 грн, разом з тим, до суду не було подано документів щодо переліку наданих послуг з детальним описом робіт виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу щодо кожного з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги) та документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Відсутність документів, що підтверджують розмір процесуальних витрат фактично не дозволяє суду здійснити перевірку відповідності їх граничним розмірам компенсації, враховуючи, що за приписами ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування даних щодо процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

Щодо вирішення клопотання потерпілої про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023, накладений арешт зокрема на автомобіль легковий автомобіль марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вирішуючи питання про подальше застосування цього запобіжного заходу, суд враховує приписи ч.4 ст.174 КПК України, відповідно до яких, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Суд не вбачає підстав для скасування арешту з майна, що накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023 на легковий автомобіль марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо передачі права власності або користування останнім, адже суд задовольнив частково цивільний позов.

Разом з цим, суд вважає, що легковий автомобіль марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , можливо повернути власнику ОСОБА_4 .

Судові витрати за проведення у кримінальному проваджені експертиз відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів, підлягають вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого під час судового розгляду, не обирався. Клопотання про його обрання до суду не подавалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.53 КК України розстрочити ОСОБА_4 з дня набрання вироком суду законної сили виплату призначеного штрафу в розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень рівними частинами в розмірі 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень щомісяця строком на 12 місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 3 824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та МТСБУ - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, Русанівський бульвар, буд.8, м. Київ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в сумі 20 949 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в сумі 108 000 (сто вісім тисяч) грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023 на легковий автомобіль марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо передачі права власності або користування останнім, залишити без змін до повного виконання судового рішення.

Речові докази у справі:

- легковий автомобіль марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 повернути ОСОБА_4 ;

- велосипед жіночий марки «Ardis» залишити у розпорядженні ОСОБА_8 , скасувавши накладений на нього арешт ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023;

- пару жіночих шкіряних черевиків повернути ОСОБА_8 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1