н/п 1-кс/490/665/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Перевальськ, Перевальського району, Луганської області, громадянину України, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, за наступних обставин.

Так, 26.06.1990 ОСОБА_7 закінчив Сумське вище артилерійське командне училище ім. М.В. Фрунзе за спеціальністю: командна тактична артилерія та зачислений до розпорядження Командуючого військами Закавказького військового округу.

26.06.1990 ОСОБА_7 . Наказом МОСРСР присвоєно військове звання капітан. З цього часу останній проходив військову службу у Збройних Силах СРСР.

06.10.1992 року ОСОБА_7 прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути вірним, відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. ОСОБА_7 , присягнув виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників, присягнув ніколи не зраджувати Українському народові.

14.06.1993 року ОСОБА_7 , у відповідності до Постанови Верховної ради України від 11.10.1991 року № 1659-XII та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.1991 року № 321, в добровільному порядку Наказом Міністерства оборони України № 01128 зарахований на службу до Збройних Сил України.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України № 427 від 25.09.2008 ОСОБА_7 призначено на посаду командира НОМЕР_1 окремої берегової артилерійської групи центру військ берегової оборони Військово-Морських Сил Збройних Сил України (ВОС 0304002), для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Міністерства оборони України від 15.12.2008 № 1152 ОСОБА_7 присвоєно військове звання полковник.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.01.2011 № 12 ОСОБА_7 перепризначено на вказану посаду, за наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України №1045 від 26.12.2011 з ним укладено новий контракт строком на 2 роки - до 02.01.2014, який наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України від 31.10.2013 №756 продовжено на 10 років до 03.01.2024.

Відповідно до структури Військово-Морських Сил України, яка діяла станом на 2014 рік, 406 окрема берегова артилерійська група центру військ ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ) дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , одними з основних завдань якої було здійснення захисту військово-морських баз, торговельних портів, прибережних комунікацій, промислових і адміністративних центрів, розташованих в прибережному районі, протидесантна оборона.

Будучи військовослужбовцем, полковник ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 6, 23, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Разом з тим, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Військово-Морських Сил Збройних Сил України у військовому званні полковник, обіймаючи вищевказану посаду, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, діючи всупереч інтересам України, в період збройного конфлікту, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України - державну зраду, за наступних обставин.

Так, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і почали збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим та місто Севастополь.

В подальшому, протягом лютого-березня 2014 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, захоплювали державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тобто здійснили тимчасову окупацію вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час.

06.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову № 1702-6/14 "Про проведення загальнокримського референдуму", чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами.

Факт порушення був встановлений Конституційним Судом України, який у рішенні від 14.03.2014 № 2-рп/2014 визнав зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), внаслідок чого вона втратила чинність. З огляду на це Верховна Рада України 15.03.2014 ухвалила Постанову "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим", внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив будь-яку легітимність.

За таких обставин, статус території АР Крим, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначено, як тимчасово окупована територія, унаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про національну безпеку України» визначено, що збройний конфлікт - збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).

Таким чином, станом на березень 2014 року, Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилася у періоді збройного конфлікту.

Впродовж березня 2014 року, (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливимале не пізніше 23.03.2014), невстановленими на теперішній час озброєними представниками Збройних Сил Російської Федерації, за сприяння командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , здійснено незаконне захоплення адміністративної території, штабу, зброї та боєприпасів зазначеної військової частини, яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана.

В один із днів третьої декади березня 2014 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим, однак не пізніше 23.03.2014), особовому складу військової частини НОМЕР_2 , особисто командиром вказаної військової частини полковником ОСОБА_7 усно було доведено вищезазначені обставини, що склалися в АР Крим та необхідність у зв`язку з цим прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо передислокації особового складу на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України або наданні згоди на проходження подальшої служби в Збройних Силах Російської Федерації.

Сам ОСОБА_7 , незважаючи на отримання у зазначений період часу усного наказу командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому безпосередньо підпорядковувався, про передислокацію особового складу військової частини НОМЕР_2 та її структурних підрозділів на материкову територію України, зокрема до м. Запоріжжя, для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вимог Статутів Збройних Сил України, наказ не виконав, до місця дислокації частини у визначений строк, (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливимале не пізніше 30 червня 2014 року), не прибув.

Так, полковник ОСОБА_7 , будучи в силу ст. 13 Закону України "Про громадянство України" громадянином України, будучи військовослужбовцем Військово-Морських Сил Збройних Сил України, зобов`язаний серед іншого додержуватись Військової присяги, в один із днів третьої декади березня 2014 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим), знаходячись на території військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_2 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилося у наступному:

-забезпеченні безперешкодного доступу військовослужбовців ЧФ ЗС РФ на територію військової частини;

-наданні усних наказів військовослужбовцям ввіреної частини ЗС України не чинити їм опір;

- схилянні інших військовослужбовців з числа своїх підлеглих до відмови виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та наданні згоди на проходження подальшої служби в Збройних Силах Російської Федерації;

-передачі зброї та всієї матеріально - технічної бази військової частини ЗСУ № НОМЕР_2 військовослужбовцям іноземної держави, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- відмові виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України;

- наданні згоди на проходження подальшої служби в Збройних Силах Російської Федерації;

- укладанні контракту про проходження військової служби та подальшому зарахуванні в списки особового складу Збройних Сил Російської Федерації;

- проходженні військової служби на посаді командира 8-го артилерійського полку берегових військ ЧФ ЗС РФ, з військовим званням полковник.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Військово Морських-Сил Збройних Сил України у військовому званні полковник, обіймаючи посаду командира НОМЕР_1 окремої берегової артилерійської групи центру військ берегової оборони Військово-Морських Сил Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_2 з місцем дислокації за адресою: АДРЕСА_2 ), перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, діючи всупереч інтересам служби, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби дезертирство за наступних обставин.

Так, з 1991 року ОСОБА_7 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України на різних посадах та у різних військових званнях.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України № 427 від 25.09.2008 ОСОБА_7 призначено на посаду командира НОМЕР_1 окремої берегової артилерійської групи центру військ берегової оборони Військово-Морських Сил Збройних Сил України (ВОС 0304002).

Наказом заступника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 15 грудня 2008 року № 1152, ОСОБА_7 присвоєно військове звання полковник.

03.01.2014 з ОСОБА_7 укладено черговий новий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на десять років, тобто до 03.01.2024.

Відповідно до структури Військово-Морських Сил України, яка діяла станом на 2014 рік, 406 окрема берегова артилерійська група центру військ берегової оборони (в/ч НОМЕР_2 ) перебувала в безпосередньому підпорядкуванні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , одними з основних завдань якої були одними з основних завдань якої було здійснення захисту військово-морських баз, торговельних портів, прибережних комунікацій, промислових і адміністративних центрів, розташованих в прибережному районі, протидесантна оборона.

Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_7 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно виконувати Військову присягу (затверджену Постановою Верховної Ради України від 6.12.1991), а також дотримуватись вимог ст.ст, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 8, 28, 32, 39 Закону України «Про державну таємницю», ст.ст. 6, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- XIV, ст.ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 55 1 -XIV та п.п. 1, 3, 7, 11 Контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладеного ОСОБА_7 , що зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку; віддано служити українському народу; сумлінно, чесно та зразково виконували військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, зберігати державну та військову таємницю, бути пильним, хоробрим і дисциплінованим, готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків.

Впродовж березня 2014 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливимале не пізніше 23.03.2014, невстановленими на теперішній час озброєними представниками Збройних Сил Російської Федерації, за сприяння командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , здійснено незаконне захоплення адміністративної території, штабу, зброї та боєприпасів зазначеної військової частини, яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана.

В один із днів третьої декади березня 2014 року (однак не пізніше 23.03.2014), особовому складу військової частини НОМЕР_2 , особисто командиром вказаної військової частини полковником ОСОБА_7 усно було доведено до всього особового складу вищезазначені обставини, що склалися в АР Крим та необхідність у зв`язку з цим прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо можливості передислокації особового складу на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України або наданні згоди на проходження подальшої служби в Збройних Силах Російської Федерації.

Сам ОСОБА_7 , незважаючи на отримання у зазначений період часу усного наказу командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому безпосередньо підпорядковувався, про передислокацію особового складу військової частини НОМЕР_2 та її структурних підрозділів на материкову територію України, зокрема до м. Запоріжжя, для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вимог Статутів Збройних Сил України, наказ не виконав, до місця дислокації частини у визначений строк, (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливимале не пізніше 30 червня 2014 року), не прибув.

Зокрема, ОСОБА_7 , в порушення вищевказаного усного наказу ІНФОРМАЦІЯ_7 , достовірно знаючи про його переведення до нового місця служби, відповідно до вимог наказу від 12.05.2014 № 01 Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, виданого на підставі директиви Міністра оборони України та Генерального штабу ЗС України від 30.04.2014 року №Д-322/1/05 "Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя", з мотивів небажання взагалі виконувати обов`язки військової служби в ЗС України та з метою незаконно ухилитися від неї назавжди, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України,ст. ст. 11, 16, 49, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 6, 23, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився на службу для подальшого проходженні військової служби до НОМЕР_3 окремої артилерійської бригади (в/ч НОМЕР_4 ), яка дислокується у АДРЕСА_3 . Не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, ОСОБА_7 продовжував ухилятися від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу, проводячи час не пов`язуючи його з проходженням військової служби у ЗС України - проходив військову службу на посадікомандира 8-го артилерійського полку

ІНФОРМАЦІЯ_8 від 17.05.2014 № 281 ОСОБА_7 звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження Командувача ВМС ЗС України з 13.05.2014.

Наказом Командування ВМС ЗС України від 17.05.2015 №267, ОСОБА_7 звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу ЗС України з 27.03.2015.

14.03.2015 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

24.01.2022 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

21.11.2023 р. ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

Посилаючись на те, що на даний час ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 111 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років, таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинені злочини, враховуючи відсутність в Україні можливості безперешкодно переміщатись по території України, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того підозрюваний має повні в тому числі контактні дані своїх підлеглих-військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , які у 2014 році у складі військової частини вийшли з окупованої території АРК, та які є безпосередніми свідками протиправних дій ОСОБА_7 , тому, останній, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочинів проти Україні, може негативно впливати на свідків його протиправних дій , крім того підозрюваний, зрозумівши тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину в Україні, може продовжити виконувати завдання представників РФ чи на власний розсуд вчиняти дії з метою реалізації свого злочинного умислу, оскільки військова агресія з боку Російської Федерації на даний час не припинена, збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання, пославшись на розсуд суду.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

14.03.2015 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

24.01.2022 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

21.11.2023 р. ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, про що у загально державному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомленняв порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрюваний ОСОБА_7 , будучи викликаним до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 26.12.2023 р., 15.01.2024 р., 23.01.2024 р.до слідчого не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваного ОСОБА_7 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 09.02.2022 р. ОСОБА_7 оголошено у розшук.

Матеріалами клопотання підтверджується, що на даний час підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій військовослужбовцями ЗС РФ території АР Крим.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 14.03.2015 р. за №0001436 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, підтверджується даними:

- протоколу огляду від 23.07.2021 відеоматеріалу, що міститься у відкритому доступі в Інтернет мережі, з назвою: «19.11.2014 НОВЫЙ АРТИЛЛЕРИЙСКИЙ ПОЛК КРЫМА ПОЛУЧИЛ СВОЕ ЗНАМЯ», на якому зафіксовано ОСОБА_7 військовій формі зразка збройних сил Російської Федерації та його участь у відповідному заході, влаштованому окупаційної владою АРК;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 04.08.2021, яка повідомила про перехід у квітні 2014 року ОСОБА_7 на бік ворога під час збройного конфлікту;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 16.08.2021, який повідомив про перехід у квітні 2014 року ОСОБА_7 на бік ворога під час збройного конфлікту;

- протоколу пред`явлення до впізнання за фотознімками від 16.08.2021, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 як особу котра перейшла на бік ворога під час збройного конфлікту у 2014 році;

- висновку комплексної судово-портретної та фототехнічної експертизи від 13.09.2021 № КСЕ-19/115-21/11907, яким встановлено, що на відео з назвою: «19.11.2014 НОВЫЙ АРТИЛЛЕРИЙСКИЙ ПОЛК КРЫМА ПОЛУЧИЛ СВОЕ ЗНАМЯ» зображено ОСОБА_7 .

Так, нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкцією за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, санкцією за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинені злочини, враховуючи відсутність в Україні можливості безперешкодно переміщатись по території України, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того підозрюваний має повні в тому числі контактні дані своїх підлеглих-військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , які у 2014 році у складі військової частини вийшли з окупованої території АРК, та які є безпосередніми свідками протиправних дій ОСОБА_7 , тому, останній, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочинів проти Україні, може негативно впливати на свідків його протиправних дій, крім того підозрюваний, зрозумівши тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину в Україні, може продовжити виконувати завдання представників РФ чи на власний розсуд вчиняти дії з метою реалізації свого злочинного умислу, оскільки військова агресія з боку Російської Федерації на даний час не припинена, збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України.

Підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду,незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані, вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_7 , відносно якого необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1