ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/13/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

законного представника неповнолітньої підозрюваної - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою у задоволенні клопотань сторони захисту про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту в нічний період доби відмовлено, а клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 задоволено.

Застосовано до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, безробітної, студентки Галицького коледжу ім.В.Чорновола, раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 00 год. 00 хв. 25 лютого 2024 року.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 за погодженням прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 .

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, також суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 грудня 2023 року близько 17:00 години ОСОБА_11 прийшов у квартиру АДРЕСА_2 , де перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_8 . Надалі до них приєднався ОСОБА_13 .. Перебуваючи за вище вказаною адресою, ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 розпивали у приміщенні вітальні спиртні напої. Під час розпивання спиртного між вказаними особами виникла суперечка, в цей момент у ОСОБА_12 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 22 грудня 2023 року в період часу з 19:00 години до 23:00 години ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_2 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи з прямим спільним умислом, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесли численні удари по тілу потерпілого ОСОБА_11 . Так, в той час, коли потерпілий сидів на дивані вказаного приміщення, до нього підійшов ОСОБА_12 та наніс два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_11 . Надалі ОСОБА_8 також підійшла до ОСОБА_11 та нанесла йому численні удари кулаками обох рук та ногами по різних ділянках тіла та голови. В подальшому ОСОБА_12 стягнув ОСОБА_11 із дивану, кинув на підлогу кімнати, в якій вони перебували та почав наносити численні (більше 10) удари кулаками обох рук, ліктями та ногами по різних частинах голови та тіла ОСОБА_11 . Після цього, коли потерпілий знаходився в положенні лежачи на підлозі, ОСОБА_12 присів та стиснув шию ОСОБА_11 колінами, здавивши її. В подальшому, через деякий час, ОСОБА_12 продовжуючи свої злочинні дії, знову підійшов до потерпілого та наніс останньому численні удари ліктями та ногами в ділянку голови, тіла та статевих органів. В цей час ОСОБА_8 , також продовжуючи свої злочинні дії підійшла до ОСОБА_11 та нанесла потерпілому два удари ногою в ділянку тулуба та один удар ногою в ділянку голови. Після цього вона нанесла ще чотири удари ногою в ділянку тулуба, статевих органів та голови ОСОБА_11 . Надалі, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 взяв із шафи, яка заходилась в даній кімнаті чорний шкіряний пасок із металевими вставками та наніс ним потерпілому більше 5 ударів по спині. В свою чергу ОСОБА_8 взяла металеву швабру, яка знаходилась у вітальні та нанесла нею численні (більше 10) удари в різні ділянки тулуба та голови ОСОБА_11 . Вказані тілесні ушкодження за своїм характером та кількістю викликали значні фізичні страждання та нестерпний біль у потерпілого і були вчинені способом, що має характер особливого мучення, що виразилося в багаторазовому та тривалому спричиненні болю потерпілому шляхом нанесення йому численних ударів руками, ногами та іншими предметами по всьому тілу.

Своїми спільними умисними діями ОСОБА_12 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, внутрішньомозкової гематоми правої тімяно-потиличної ділянки субтенторіально зі стисненням головного мозку, перелому лівої нижньої стінки орбіти зі зміщенням фрагментів, закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків, закритого перелому передньої та задньої стінки лівої гайморової пазухи, гематосинуса, викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання, закритої травми грудної клітки, забою легень, перелому тіла груднини, ІХ ребра справа, правобічного субтотального післятравматичного пневмотораксу, двобічної полісигментарної пневмонії середньої важкості, гострого посттравматичного пошкодження печінки, забою нирок, гострого пошкодження нирок, метаболічної кардіоміопатії, пароксизму фібриляції передсердь з нормосистолією шлуночків, пароксизму передсердньої тахікардії з медикаментозним відновленням ритму, неповної блокади правої ніжки пучка Гісса, посттравматичної ретинопатії сітківки обох очей, гематоми повік обох очей, часткового гемофтальму обох очей, гострого посттравматичного панкреатиту, рваної рани надбрівної дуги справа, множинних осаджень та гематоми м`яких тканин обличчя, грудної клітки, попереку, верхніх та нижніх кінцівок, тромбоцитопенії. Вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В ході досудового розслідування також встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 здійснювали зйомку спричинених ними тілесних ушкоджень ОСОБА_11 на свої мобільні телефони, при цьому коментуючи свої дії та наслідки своїх дій з посмішкою, глузуючи та насміхаючись над потерпілим, а також в їх словах була присутня радість та гордість про скоєне, що свідчить про особливий цинізм та жорстокість останніх.

Окрім цього, 22 грудня 2023 року близько 23:45 год. ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_2 , після спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий перебував у непритомному та безпорадному стані, винесли ОСОБА_11 на вулицю та залишили у непритомному стані біля будинку №4 по вул.Лозовецькій в м.Тернополі, при цьому, усвідомлюючи, що своїми діями поставили потерпілого в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному стані та, маючи можливість надати таку допомогу, повернулись до квартири АДРЕСА_2 , свідомо залишивши ОСОБА_11 в небезпечному для життя становищі. Не маючи фізичної можливості самостійно прослідувати до місця свого проживання, чи викликати допомогу через заподіяні ОСОБА_12 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження, потерпілий ОСОБА_11 протягом тривалого часу пролежав на відкритому повітрі за низької температури у місці, де його залишили ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , внаслідок чого отримав обмороження обох стоп ІІ ступеня, загальне переохолодження та вранці 23.12.2023 близько 08:00 год. він був знайдений двірником, після чого каретою швидкої медичної допомоги його було доставлено до лікувального закладу.

Попри зазначене, старший слідчий у клопотанні вказує, що потерпілий ОСОБА_11 є інвалідом з народження, а саме він народився із вадою руки - його ліва кисть із частиною передпліччя нижче ліктя відсутня, що створювало для нього додаткові перешкоди для самозахисту та власного порятунку від нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні.

Зазначає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю був би цілком достатнім для усунення ризику переховування від органів досудового розслідування, а слідчим суддею необґрунтовано не визначено розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваної її захисника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.

Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

п.4 ч.2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 даних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, що є тяжким та нетяжким злочинами.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, які детально викладені в ухвалі слідчого судді.

Так, предметом дослідження, аналізу та оцінки слідчим суддею було надані органом досудового розслідування докази, які містяться у даних протоколами оглядів місця події від 23.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 24.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 25.12.2023; протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_15 від 25.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 25.12.2023; протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_16 від 25.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 26.12.2023; протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 від 26.12.2023; довідкою про встановлений діагноз ОСОБА_11 № 01-3/2597 від 26.12.2023; протоколом огляду мобільного телефону від 25.12.2023 із таблицею ілюстрацій.

27 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України.

Прокурором в суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів провадження лікарське свідоцтво про смерть №007 від 03 січня 2024 року, з якого вбачається, що внаслідок отриманих ІНФОРМАЦІЯ_2 ушкоджень, потерпілий ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що надані суду в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу матеріали свідчать про існування обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Зазначені у клопотанні обставини підозри особи підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, наведених у матеріалах клопотання. В той же час на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Також, задовольняючи зазначене клопотання слідчого, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченої, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що остання може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюються ще й інша особи, а отже існує ризик вільного їх спілкування, що також може перешкодити кримінальному провадженню.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останній кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про необхідність зміни підозрюваній ОСОБА_8 запобіжного заходу з посиланням на те, що вона є неповнолітньою особою, раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не є такими, що нівелюють встановлені ризики у кримінальному провадженні та не стали тими стримуючими факторами щодо невчинення інкримінованих обвинуваченій протиправних дій.

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

27 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, вчинене групою осіб, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя вправі був не визначати підозрюваному розмір застави, і таке рішення не суперечить вимогам ч.4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що вони не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді