справа № 1818/72/2012
провадження № 1/588/1/24
ПОСТАНОВА
30.01.2024 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, з базовою загальною середньою освітою, адреса: АДРЕСА_1 , раніше не судимого на підставі статті 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КК 1960 року,
У С Т А Н О В И В :
У провадженні Тростянецького районного суду Сумської області з 29 січня 2001 року перебуває указана кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 .
Відповідно до обвинувального висновку від 27 січня 2001 року ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що після відбуття покарання за попереднім вироком суду, на шлях виправлення не став та на початку жовтня 2000 року у денний час шляхом проникнення через вікно у дачний будинок по АДРЕСА_2 таємно викрав магнітофон «Інтернаціонал» вартістю 100 грн., ручний станок для різки металу «болгарка» вартістю 100 грн., ліхтар вартістю 20 грн., дві телескопічні вудочки вартістю по 20 грн., викрутку вартістю 20 грн. та електролокон вартістю 25 грн., а всього на загальну суму 285 грн., що належить ОСОБА_5 , чим завдано потерпілому матеріальну шкоду.
Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 29 січня 2001 року справу призначено до судового розгляду.
Оскільки ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 07.02.2001 року він був оголошений у розшук, а провадження у справі зупинено.
Відповідно до останньої довідки Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області від 14.09.2021 № 9452/68/02-2021 стосовно проведеної роботи з розшуку підсудного розшук ОСОБА_4 триває, його місцезнаходження не встановлене. В ході проведених заходів направлялись орієнтування та розшукові завдання до ОВС м.Мурманськ, рф, де мешкав батько ОСОБА_4 , направлено запити до Грайворонського ОВС Бєлгородської області, де 15.02.2001 року підсудний затримувався за жебрацтво. Направлялись запити до інших ОВС рф, де за наявною інформацією проживають брат та мати підсудного, але відповіді не отримано. 24.06.2014 до Укрбюро Інтерпол ГУНП в Сумській області було направлено матеріали для оголошення ОСОБА_4 у міжнародний розшук, але було відмовлено. Виставлено у Державній прикордонній службі України контроль перетину державного кордону ОСОБА_4 .
Прокурор Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_6 04.01.2024 року подав до суду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Клопотання прокурора мотивовано тим, що проведеним розшуковими заходами не вдалось установити місцезнаходження ОСОБА_4 . Не було здобуто жодної інформації та доказів того, що ОСОБА_4 був обізнаним у тому, що він перебуває у розшуку. З моменту вчинення указаного злочину ОСОБА_4 нових злочинів не вчинив. У цій справі підсудний обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Дія нового Кримінального кодексу України поширюється на ОСОБА_4 , який вчинив діяння до набрання вказаним Кодексом чинності. За приписами частини 2 статті 49 КК України строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, який становить 10 років закінчився. Зокрема, з моменту вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, минуло 23 роки, що відповідно до положень статті 11-1 КПК України (1960 року) є підставою для закриття кримінальної справи.
Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав клопотання, просив задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_5 повідомлявся про час і місце розгляду клопотання належним чином. ОСОБА_5 подавав заяву 17 січня 2001 року про те, що все викрадене у нього майно повернуто.
Заслухавши позицію прокурора, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд дійшов таких висновків.
За приписами частини 2 статті 11-1 КПК 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває
кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Нормативними орієнтирами щодо вирішення питання про обчислення строків давності за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є частини друга, третя статті 4, частина третя статті 5, частини перша - третя статті 49 КК та частини перша - третя статті 48, стаття 140 КК 1960 року.
На час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину (жовтень 2000 року) питання давності вирішувалось на підставі статті 48 КК 1960 року, а на час вирішення судом клопотання прокурора - на підставі статті 49 КК України.
Відповідно до положень пункту 11 Розділу ІІ Перехідних положень КК України 2001 року правила, встановлені КК 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність.
Частиною 3 статті 140 КК 1960 року за крадіжку з проникненням у житло було передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років з конфіскацією майна або без конфіскації.
Для такого злочину пунктом четвертим статті 48 КК 1960 року встановлювався максимальний строк давності - десять років. Цей строк не залежав від тяжкості вчиненого злочину, а визначався в залежності від строку та виду покарання, яке могло бути призначене засудженій особі.
Пунктом четвертим частини першої статті 49 КК України (2001 року) установлено для тяжкого злочину, яким відповідно до частини п`ятої статті 12 КК України є крадіжка з проникненням у житло, строк давності становить десять років. Ця норма порівняно з пунктом четвертим статті 48 КК 1960 року ні погіршує становище особи, ні пом`якшує його.
Частиною першою статті 49 КК України прямо передбачено юридичний факт, з яким пов`язується кінцевий момент строку давності, - день набрання вироком законної сили. Зазначена норма поліпшує становище особи порівняно з частиною першою статті 48 КК 1960 року, якою прямо не передбачалося такого юридичного факту, а судова практика орієнтувалася на день винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого та пред`явлення особі обвинувачення.
Також частиною 3 статті 48 КК 1960 року установлено, що перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скриється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
У постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.
Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.
Частина друга зазначеної статті містить нормативні приписи такого змісту: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років».
Друге речення наведеної вище частини статті не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання частини другої статті 49 КК зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання - розглядати наведені у третьому реченні загальні строки як: 1) такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у частині першій статті 49 КК диференційованих строків в усіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного з`явлення її з зізнанням або затримання; 2) альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках.
Велика Палата Верховного Суду в указаній справі дійшла висновку, що «у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.
Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення».
Таким чином, передбачений пунктом 4 частини першої статті 48 КК 1960 року строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності (10 років) за злочин, які ставиться йому у вину без урахування часу його ухилення від суду та перебування у розшуку, сплинув у жовтні 2010 року. Загальний строк давності притягнення підсудного до кримінальної відповідальності, передбачений частиною 3 статті 48 КК 1960 року (15 років), сплинув би у жовтні 2015 року. На момент закінчення загального строку давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності і до часу розгляду клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності вирок суду не ухвалений.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням загального строку давності притягнення підсудного до кримінальної відповідальності, передбачений частиною 3 статті 48 КК 1960 року (15 років).
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7-1 КПК 1960 року провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.
За таких обставин, клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
При наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом (частина 1 статті 248 КПК 1960 року).
У кримінальній справі речові докази - ліхтарик у металевому корпусі, магнітофон «International», інструмент для різки металу «болгарка» фірми «Ferm», які передані під розписку потерпілому ОСОБА_5 вважати повернутими власнику.
Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 07 лютого 2001 року, якою підсудного було оголошено у розшук, було змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під варту. На підставі частини 1 статті 248 КПК 1960 року указаний запобіжний захід слід скасувати у зв`язку із закриттям кримінальної справи на підставі статті 7-1 КПК 1960 року.
Цивільний позов не подавався, заходи забезпечення конфіскації майна не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись приписами статей 7-1, 11-1, 248 КПК 1960 року, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 140 КК 1960 року, на підставі частини 3 статті 48 КК 1960 року у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Речові докази: ліхтарик у металевому корпусі, магнітофон «International», інструмент для різки металу «болгарка» фірми «Ferm», які передані під розписку потерпілому ОСОБА_9 - вважати повернутими власнику.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 07 лютого 2001 року скасувати.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1