ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 621/ 70 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп /818/676 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самої обвинуваченої ОСОБА_7 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи не від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 11.01.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000517 від 14.11.2023 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10.03.2024 року, включно, без визначення застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 , підтриманого захисником ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить переглянути можливість застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу.

В обґрунтування своїх вимог, обвинувачена зазначає, що судом при ухваленні рішення не було враховано, що у неї відсутній закордонний паспорт, наявність у неї міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, де вона позитивно характеризується, а також її сприяння у розкритті злочину, часткове визнання вини та пост кримінальної поведінки, яка виразилась у наданні потерпілому першої невідкладної медичної допомоги та виклик швидкої допомоги, одразу після скоєння правопорушення, що, на думку обвинуваченої, свідчить про її зацікавленість у розгляді кримінального провадження та встановлення дійсних обставин справи.

Вважає, що ризики, заявлені прокурором, не підтверджені жодним доказом, свідків безпосереднього спричинення ножового поранення не було, а тому, впливати на будь-чиї свідчення вона не може.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що достатнім запобіжним заходом для неї буде цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченої підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення залишити без змін.

Обвинувачена в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за її відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю обвинуваченої, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга обвинуваченої не стосується погіршення її становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченої та думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Зміївського районного суду Харківської області для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000517 від 14.11.2023 рокуза обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, згідно якого ОСОБА_7 обвинувачується в умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині.

14.11.2023 року ОСОБА_7 затримано та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч ч. 1 ст. 115 КК України, а 09.01.2024 року їй повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.11. 2023 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 12.01.2024 року.

У зв`язку з цим, 10.01.2024 року прокурор під час підготовчого судового засідання заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , на 60 днів, з метою забезпечення кримінального провадження, мотивуючи тим, що судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, продовжують існувати.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даної обвинуваченої, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також особу обвинуваченої. З урахуванням стадії кримінального провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, а також фактичних обставин кримінального правопорушення, які вказано в обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою попередження ризику переховування її від суду, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного кримінального правопорушення проти життя особи, скоєного з раптово виниклим умислом, в стані алкогольного сп`яніння, суд вважав, що вищезазначене свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вказаного діяння та ризик повторення немотивованих дій обвинуваченої, який викликається станом алкогольного сп`яніння, що є характеристикою особи обвинуваченої. При цьому, судом була врахована тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченій у разі доведення її винуватості, як суттєвий та непереборний ризик ухилення її від суду.

У зв`язку з вищевикладеним, суд обґрунтовано дійшов висновку, що у зв`язку з існуванням даних ризиків та з метою їх запобігання, а також для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, з урахуванням сукупності обставин, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання винуватою у кримінальному правопорушення, у вчиненні яких вона обвинувачується, з урахуванням суспільної небезпеки інкримінованого, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченої.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням обставин вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нею умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини, що згідно ст.3 Конституції України, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю і в кримінально-правовому аспекті ці посягання визнаються одними з найнебезпечніших, а також з урахуванням розміру покарання, яке може бути призначене обвинуваченій, в разі визнання винуватості , може свідчити про те, що обвинувачена може переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що з урахуванням відомостей і конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченій, виходячи зі змісту формулювання обвинувачення, зокрема, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, не виключена можливість ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченій, а саме того, що вона обвинувачується у вчиненні злочину проти життя людини, яка, відповідно до ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю і в кримінально-правовому аспекті ці посягання визнаються одними з найнебезпечніших, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої, погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, в даному випадку, не мінімізують наявність вказаних ризиків, до того ж, ці обставини існували на час здійснення обвинуваченою інкримінованих їй дій і не стали стримуючим фактором від вчинення таких дій.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченої.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 11.01.2024 року про продовження щодо обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10.03.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3