ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2126/23 Справа № 183/3448/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000758, за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Новомосковську Дніпропетровської області, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 рік, покласти на останнього процесуальні обов`язки передбачені п., п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Обгрунтовучи апеляційні вимоги, вказує, що суд при призначенні обвинуваченому покарання звільнив останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування як основного покарання у виді обмеження волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, що суперечить вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням вирішено задовольнити частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9 959 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 18 копійок.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 19 травня 2020 року приблизно о 18 годині 10 хвилин, будучи позбавленим права на керування транспортним засобом, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі, розташованій по вул. Сучкова у м. Новомосковську Дніпропетровської області, зі сторони вул. З.Білої в напрямку вул. Гетьманська, де в цей час в районі будинку №38, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився попутно рухаючись автомобіль «Тоуота Ні-Асе», діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину дороги з право наліво по відношенню руху автомобіля «ВАЗ 2107» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по нерегульованому пішохідному переходу, тим самим створив для нього небезпеку та допустив наїзд на останнього. Порушення вимог п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо- транспортною пригодою, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки зростання кісткових відломків у місці перелому, відбувається у термін понад 21-н день, виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини автотранспорту, під час дорожньо-транспортної пригоди.

Вищезазначені дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав; обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував; потерпілого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, законність та справедливість призначеного йому за вчинення цього злочину покарання, обґрунтованість звільнення його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, тривалість іспитового строку, обсяг покладених на обвинуваченого у зв`язку з цим обов`язків в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування додаткового покарання, то вони є законними і обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування вказаної норми КК України, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Виходячи з наведеного, звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування не тільки основного, але й додаткового покарання, як це передбачено оскаржуваним вироком, належить вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку, яким обвинуваченого ОСОБА_7 належить звільнити за правилами ст. 75 КК України від відбування тільки основного покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, що у розумінні ч. 1 ст. 421 КПК України є випадком, коли погіршується становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4