Провадження №1-кп/638/1723/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова об`єднане кримінальне провадження (ЄРДР №0002085 від 05.09.2023 року, ЄРДР №№0002534 від 09.10.2023 року) стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровська Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який на утриманні осіб не має, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», раніше судимого:

31.10.2003 року Кіровським міським судом Луганської області за ст. 185 ч.3, 69 КК України до 1 року позбавлення волі, нa підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

11.06.2004 року апеляційним судом Луганської області за ст. 115 ч.2 п.4,115 ч.2 п.6, 115 ч.2 п.12, 187 ч.2, 187, ч.4,70,71 KK України до 11 років позбавлення волі; звільнився 26.09.2012 року умовно - достроково на 2 роки 2 місяці 20 днів;

07.05.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився за відбуттям строку покарання 21.09.2016 року;

17.09.2019 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився за відбуттям строку покарання 14.03.2023 року;

28.08.2023 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, -

встановив:

01.09.2023 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, точний час в ході судового розгляду не встановлено, в період дії воєнного стану, поширеного на території України, коли підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» ОСОБА_4 , перебував біля під`їзду, розташованого поряд з буд. АДРЕСА_2 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно та таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді майнової шкоди і бажаючи їх настання, повідомивши потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про намір її обійняти, розстебнувши защібку золотої сережки, розташованої на лівому вусі потерпілої, таємно викрав сережку у формі пелюстки, з нашаруванням жовтого кольору, на якій мається проба «585» у середині якої, у формі пелюстки маються дрібні камінці білого кольору, природу яких визначити неможливо, загальною вагою 1,76 грамів, вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4958/23 від 18.10.2023 року складає 2770 гривень 01 копійка. Після чого, ОСОБА_4 місце скоєння злочину покинув та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2770 гривень 01 копійка, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4958/23 від 18.10.2023 року.

Крім того, 05 вересня 2023 року близько о 11 годині 29 хвилин перебуваючи на відкритій ділянці місцевості біля житлового будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_6 , в якої побачив золоті сережки на вухах. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер наслідків свого діяння і бажаючи їх настання, наблизився до потерпілої ОСОБА_6 , вчинив напад з метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилось в застосуванні фізичної сили, відкрито викрав ювелірний виріб у вигляді золотої сережки 583 проби, вагою 1,86 гр., вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №23228 від 22.09.2023, склала: 2426 грн. 24 коп., раптово зірвавши вказану сережку з лівого вуха потерпілої ОСОБА_6 , тим самим заподіявши ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №09-1346/2023 від 15.09.2023 року забиту рану в ділянці мочки лівого вуха, яка утворилась від травматичної дії тупого твердого предмету, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як 3 тижні (21 день), після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, обернувши вказане майно на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєних злочинах та щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень пояснив як зазначено вище, що в умовах воєнного стану у вересні 2023 року викрав сережку у потерпілої з вуха, яка цього не помітила, а також із застосуванням фізичної сили відібрав сережку у іншої потерпілої, зірвавши її з вуха останньої.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, у період воєнного стану, а також у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 та ч.4 ст.187 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином (ч.4 ст.185 КК України) та особливо тяжким (ч.4 ст.187 КК України), відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочинів, а також вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення корисливих злочинів до покарання у виді позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчих установах, останній раз звільнився за відбуттям строку покарання 14.03.2023, після чого був засуджений 28.08.2023 року Дзержинським районним судом м.Харкова до 5 років позбавлення волі, неодружений, не працевлаштований, осіб на утриманні не має, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «ОНД» не перебуває.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого , того, що він щиро розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, приймаючи до уваги наявність обставин, що обтяжують його покарання, а також того, що він, маючи декілька непогашених судимостей за вчинення умисних, у тому числі корисливих, злочинів, неодноразово засуджувався до реальної міри покарання, проте такі заходи не призвели до бажаних результатів, оскільки останній знову вдався до протиправної поведінки та вчинив умисний тяжкий та особливо тяжкий злочини протягом нетривалого часу після відбуття попереднього покарання у виді позбавлення волі, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за інкримінованими статтями у виді позбавлення волі. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Щодо клопотання сторони захисту про застосування при призначенні покарання ст.69 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Пом`якшуючі обставини - це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Як встановлено вище, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом визнано щире каяття обвинуваченого. Інших обставин судом не встановлено.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 року №7 «Про практику застосування судами кримінального покарання» (із змінами внесеними згідно з Постановами Верховного Суду) суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо). Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Разом із цим, встановлені судом обставини не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння та не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на викладене, підстави для застосування ст.69 КК України судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченому, то слід відмітити таке.

ОСОБА_4 був взятий під варту 05.09.2023 року та перебуває під вартою по теперішній час.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення після 20 червня 2017 року, рахується попередньо ув`язненим з 05.09.2023 року, йому слід зарахувати в строк покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Оскільки судом призначається покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, за відсутності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст.377 КПК України, враховуючи встановлені та викладені раніше обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, які підтверджують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на переконання суду до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.08.2023 року, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі, остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 8 (восьми) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - з 05.09.2023 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 05.09.2023 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз у загальному розмірі 2649 гривень 80 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.09.2023 року.

Речовий доказ рюкзак «DAKINE», темно синю футболку «spread shirt menS» - знищити.

Речовий доказ грошові кошти у загальній сумі 280 гривень згідно постанови слідчого від 06.09.2023 року конфіскувати.

Речовий доказ диск з відеозаписом від 05.09.2023 року з камери відео спостереження приміщення ломбарду ПТ «Ломбард» «НАДІЯ» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ ювелірний виріб золотого кольору з маркуванням 583 (проби), а саме сережку у вигляді квітки залишити ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому.

Головуючий суддя: ОСОБА_1