Номер провадження: 11-кп/813/1627/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000058 від 25.03.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2023 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Базар`янка, Татарбунарського району, Одеської області, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

З оскарженого вироку вбачається, що ОСОБА_8 , 24.03.2023 року, близько 10:00 год, знаходячись в м. Одесі, (точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено) із використанням месенджеру «Telegram» замовив для власного вживання особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який у вигляді закладки у кількості 14 пакетів знаходився в одному прозорому полімерному пакеті. Перебуваючи по вулиці Академіка Вільямса в м. Одесі (точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено), знайшов місце закладки, звідки забрав вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, який залишив при собі без мети збуту. Тим самим ОСОБА_8 незаконно придбав та незаконно почав зберігати для особистого вживання без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс.

Того ж дня, а саме 24.03.2023 року, приблизно о 18:00, ОСОБА_8 був зупинений співробітники поліції біля будинку №71 по вул. Академіка Вільямса в м. Одесі, яким він зізнався про наявність у нього забороненої речовини. В подальшому в ході огляду місця події слідчо-оперативна група вилучила у ОСОБА_8 полімерний пакет, всередині якого знаходились прозорі полімерні зіп-пакети у кількості 14 од. із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальна маса якого у висушеному стані становить 11,58 гр., який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду захисний звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, оскільки вирок занадто суворий.

Захисник зазначає, що обвинувачений має проблеми зі здоров`ям, що не було враховано судом. Також апелянт вказує, що обвинувачений повністю визнав свою провину, раніше не судимий, співпрацював зі слідством, що давало суду право на призначення більш м`якого покарання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, однак його захист забезпечено адвокатом ОСОБА_7 , який не заперечував про здійснення розгляду без участі обвинуваченого та зазначив, що така позиція узгоджена з останнім.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами. Дані обставини ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 проступку не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника стосовно не врахування судом при призначенні покарання пом`якшуючих обставин, суворість покарання та можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, апеляційний суд зазначає наступне.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер вчинення злочину, особу обвинуваченого та дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував наступні обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий. Врахував суд також відсутність обтяжуючих обставин (ст.67 КК України).

Колегія суддів вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі та звільнити при цьому останнього від відбування покарання з випробуванням, для того щоб відбити в особи бажання вчиняти і надалі аналогічні злочини та зробити для себе відповідні висновки.

Доводи захисника про неврахування судом наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 хвороб та придбання наркотичного засобу в лікувальних цілях, наявність міцних соціальних зв`язків, які згідно ст.66 КК України, мали б пом`якшити покарання обвинуваченому, колегія суддів визнає неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не працевлаштований та відповідно документів, які б спростовували даний факт, захисником в судовому засіданні не надано, що викликає сумніви у спроможності обвинуваченого сплатити штраф у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

За твердженням сторони захисту обвинувачений хворіє на тяжкі хвороби, однак долучені до апеляційної скарги: консультативні висновки спеціалістів, МРТ та інші копії документів щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , датовані 2013, 2020, 2019 роками, але захисником не надано суду будь-яких документів щодо стану здоров`я обвинуваченого станом на 2023 рік.

Крім того, колегія суддів визнає нелогічними доводи сторони захисту щодо наявності хвороб у обвинуваченого з можливістю призначення останньому покарання у виді штрафу, оскільки при наявності захворювань обвинуваченому вочевидь необхідно оплачувати відповідні обстеження та лікуватися, на що необхідні грошові витрати.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про відсутність законних та достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2023 року в кримінальному провадженні №0000058 від 25.03.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4