Провадження № 1-кс/686/8924/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0001910,

встановив:

19.10.2023 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки Toyota Camry 55, чорного кольору, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, яке не є тимчасово вилученим, у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє обґрунтування, яке значення має майно, на яке просить накласти арешт прокурор, як речовий доказ та які обставини за допомогою цього доказу можливо довести у кримінальному провадженні №0001910, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, предметом якого були грошові кошти ОСОБА_3 , а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовим доказом, в якій також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності транспортного засобу вимогам ст.98 КПК України. Зокрема, відсутні у клопотанні прокурора та у відповідній постанові слідчого про визнання речовим доказом будь-яка аргументація щодо того, за якими ознаками, з передбачених ст.98 КПК України, транспортний засіб марки та моделі Toyota Camry 55, д.н.з. НОМЕР_2 , який, очевидно, представником органу досудового розслідування не оглядався та не вилучався, було віднесено до категорії речових доказів.

Також, у клопотанні прокурор зазначає, що транспортний засіб, на який він просить накласти арешт, належить ОСОБА_4 , однак будь-яких доказів, на підтвердження вказаної обставини, окрім рапорту оперативного працівника, прокурор до клопотання не долучає, при цьому, слідчий суддя звертає увагу, що вказаний рапорт, який є внутрішнім документом працівника правоохоронного органу, за відсутності інших доказів, не є достатнім для підтвердження зазначеної обставини, і не може вважатися належним і допустимим доказом. Зокрема, до клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протокол допиту потерпілого ОСОБА_3 , два протоколи допитів свідка ОСОБА_5 , постанову про визнання речовим доказом, доручення про проведення слідчих дій та рапорт оперативного працівника, інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, а також документів, які б свідчили про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами майном, на яке прокурор просить накласти арешт, останній до матеріалів клопотання не долучає.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Також, не зазначено у клопотанні прокурора, яка є необхідність у встановлені заборон права відчуження, розпорядження, користування майном, на яке просить накласти арешт прокурор.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або, з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0001910, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя