ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8061/21

Провадження № 11-кп/4820/795/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2023 року, у кримінальному провадженні №0000360 про продовження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.189, ч.3 ст.255-1 КК України, дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 26 січня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.255-1КК України.

За клопотанням прокурора, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою по 26 січня 2024 року включно. Мотивуючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, істотно не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні умисних, в тому числі особливо тяжкого злочину, який за своїм характером представляє суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, у справі не з`ясовані усі обставини, обвинувачені не допитані, продовжують існувати визначені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого.

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу, якою змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , або визначити розмір застави, достатній для забезпечення ним обов`язків, передбачених КПК. Вважає ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2023 року незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що у відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апелянта, вказаних вимог закону суд не дотримався виходячи з наступного.

Судом проігноровано той факт, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить викладу обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, та не містять посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, що є порушенням імперативних приписів визначених п. 3 ч.1 ст. 184 КПК України.

Вважає обставину, що не допитано свідків надуманою, оскільки в судовому засіданні допитано усіх свідків заявлених прокурором та стороною захисту.

Апелянт зазначає, що в ухвалі про продовження строків запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 від 27 листопада 2023 року немає жодних посилань на докази, які обґрунтовують обставини, передбачені пунктами 1-3 частини першої статті 196 КПК, зокрема про кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 ; на обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У контексті вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апелянта, мали значення та потребували судової оцінки доводи та надані на їх обґрунтування докази, які могли вплинути на вид запобіжного заходу, зокрема про те, що на той час ОСОБА_7 за час перебування у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» стан здоров`я ОСОБА_7 значно погіршився, про що свідчать листи Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області, копії яких містяться в матеріалах справи, ОСОБА_7 після оглядів, профільними лікарями було рекомендовано лікування в умовах стаціонару, а також проведення хірургічного втручання.

Перебуваючи у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», життя та здоров`я ОСОБА_7 під загрозою, належних умов та лікування ув`язнений не отримує.

Вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім наведеного вище ґрунтується тим, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений та має сина, не судимий, позитивно характеризується.

Крім того, за період перебування у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», ОСОБА_7 забезпечив належну поведінку та не вчиняв жодних дій, які би перешкоджали здійсненню ефективного досудового розслідування, що також свідчить про те, що ОСОБА_7 не є особою, яка встановлює або поширює в суспільстві злочинний вплив.

Однак, на думку апелянта, ухвала суду не містить оцінки зазначених обставин про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та стан його здоров`я.

Вважає, що на даний час встановлені нові обставини, які не розглядалися судом при обранні стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме.

Такими новими обставинами є безпідставність та недостовірність висновків сторони обвинувачення про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч. 3 ст. 255-1 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2023року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено по 26 січня 2024 року включно.

Порядок продовження строків тримання під вартою судом першої інстанції на стадії розгляду кримінального провадження відбувається за загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Апеляційний суд встановив, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції, розглянув клопотання прокурора, дотримавшись вимог наведених норм процесуального законодавства та ухвалив законне рішення, в якому виклав обґрунтування прийнятого ним рішення. Також суд правильно зазначив ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження дії такого запобіжного заходу.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень апелянта щодо не доведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо можливості впливати на свідків та можливості вчинення нових кримінальних правопорушень.

У ч.3 ст.5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» міститься норма, яка виходить із загального принципу ст.5 Конвенції: законне тримання під вартою має бути розумним. Конвенція вимагає, аби тримання під вартою до судового вироку не перевищувало розумних строків. Хоч якою би була причина тримання під вартою, у кожному випадку слід визначити, чи перетнув строк до ухвалення вироку щодо обвинуваченого розумні межі, тобто межі надмірності, які, за обставинами справи, могли бути розумно застосовані до особи, чия невинуватість презумується.

Згідно з практикою Суду, зокрема з його рішенням у складі Великої палати у с праві «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

З матеріалів провадження вбачається, що на даний час здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000360 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.255-1 КК України.

Колегія суддів вважає на теперішній час розумними строки судового розгляду вказаного кримінального провадження з огляду на дані, які характеризують хід судового розгляду.

Колегія суддів оцінює розумність тривалості провадження за такими критеріями, як: складність справи; причини перенесення судових засідань.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованості обвинувачення, наявності порушень кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування, не є предметом апеляційного перегляду з огляду на обсяг дослідження, передбачений ст. 422-1 КПК України.

Апелянт наголошує про необхідність зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та необхідністю обстеження та оперативного втручання, але на думку колегія суддів ці доводи не є слушними з огляду на наступне.

Спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, з наступними змінами, затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), згідно п. 2.3 якого медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7, 2.8 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відсутні перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час перебування його під вартою.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого ч. 3 ст. 255-1 КК Українидо дискреційних повноважень суду, яке вирішується за результатом аналізу всіх чинників в сукупності.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 255-1 КК України, тому, враховуючи наведені ризики, розмір застави на даному етапі судового розгляду провадження, колегія суддів не визначає.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є єдиним дійовим заходом забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2023 року, у кримінальному провадженні №0000360 про продовження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.189, ч.3 ст.255-1 КК України, дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 26 січня 2024 року включно залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді