КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/801/2024 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді- ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

підозрюваного - ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_13 , погодженого заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.02.2024 включно відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, військовослужбовця, перебуваючого у розпорядженні Генерального штабу ЗСУ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як зазначає апелянт, обґрунтовуючи доводи щодо порушення права на захист підозрюваного, в суді першої інстанції ОСОБА_12 повідомляв слідчому судді, що погано себе почуває, не був готовий до судового засідання, оскільки був впевнений, що його везуть до лікарні, не взяв із собою матеріалів справи і просив слідчого суддю відкласти розгляд справи, однак слідчий суддя, всупереч вимог КПК, продовжив розгляд клопотання.

Крім того, посилаючись на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_12 підозри, захисник зазначила, що органом досудового розслідування не встановлено коло повноважень ОСОБА_12 , окрім як адміністративних обов`язків щодо підлеглих. Твердження сторони обвинувачення про те, що саме через дії ОСОБА_12 на аеродромі де зосередились військові, військова техніка для зустрічі пілота російської федерації, є такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, та внесені до підозри з метою штучного створення наявності в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення.

Жодних заходів, які мають ознаки розвідувальної діяльності, ОСОБА_12 не здійснював, розвідувальну інформацію не отримував, а після звернення ОСОБА_15 за допомогою реалізації плану з передачі ворожого літака російської федерації Збройним силам України, ОСОБА_12 , як того вимагає ст.ст. 12, 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, одразу доповів своєму безпосередньому командирові.

Також захисник зазначає про те, що оперативно-розвідувальні та контр-розвідувальні заходи проводились виключно Службою безпеки України, за погодженням із вищим керівництвом Служби безпеки України. При цьому, СБУ була обізнана про зазначену спецоперацію, погоджувала її та не заперечувала проти її проведення.

Підозра в частині перемовин ОСОБА_12 з пілотами ґрунтується на російських новинах, про що прямо вказано в матеріалах експертизи КНІДСЕ.

Окрім цього, апелянт посилається на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 з порушенням правил підслідності, з тих підстав, що згідно вимог ст. 216 КПК України, досудове розслідування інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення підлягає здійсненню слідчими органами Державного бюро розслідувань. При цьому, прокурор ОСОБА_16 , на переконання захисника, передав справу від Державного бюро розслідувань до неналежного органу за підслідністю, не оцінюючи при цьому ефективність дій Державного бюро розслідувань.

Також, на переконання захисника, строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 закінчились 21.07.2023, оскільки рішення слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.07.2023 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000408 постановлене без участі підозрюваного, а відтак таке рішення прийняте слідчим суддею поза межами його повноважень.

Посилаючись на недоведеність продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, захисник зазначає, що органом досудового розслідування не наведено обставин та доказів того, що підозрюваний має намір виїхати за межі України чи переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчиняє будь-які дії для цього.

Підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки: має постійне місце проживання, одружений, дружина має інвалідність, має трьох неповнолітніх дітей, на утриманні також має матір похилого віку, проходить військову службу, позитивно характеризується, та на переконання захисника, вказані обставини свідчать про відсутність ризику вчинення останнім дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків зі сторони підозрюваного прокурором не доведено, а слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі зазначений необґрунтовано.

В оскаржуваному судовому рішенні не вказано обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя, при розгляді клопотання, також не врахував вік та стан здоров`я підозрюваного, якому 48 років, та з моменту затримання та поміщення до ВЗДС СБУ його стан здоров`я значно погіршився, а надання медичної допомоги в умовах ВЗДС СБУ є неможливим; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; ті обставини, що ОСОБА_12 працював в Службі безпеки України, Головному управлінні розвідки МОУ, добровільно був мобілізований 24.02.2022, численні службові та державні нагороди, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

25.01.2024 у судовому засіданні під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 , подав письмові доповнення до апеляційної скарги, в яких навів доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Додатково у доповненнях захисник зазначив, що слідчі судді Шевченківського районного суду міста Києва під час розгляду судових проваджень щодо ОСОБА_12 проводили засідання та виносили рішення без повідомлення належним чином адвокатів і без їх присутності, та незважаючи на заяву підозрюваного про бажання бути

присутнім на судовому засіданні, проводили засідання без присутності ОСОБА_12 , в режимі відеоконференції.

Крім того, захисник ОСОБА_9 наголошує, що слідчими суддями у даному кримінальному провадженні було безпідставно задоволено необґрунтовані клопотання прокурорів про здійснення судового розгляду у закритих судових засіданнях.

Заслухавши доповідь судді, думку захисників, підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурорів про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а відтак необхідності залишення її без змін, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 від 04.08.2022 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 4261 КК України.

Організація і процесуальне керівництво досудовим розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Згідно даних долученого до клопотання Єдиного реєстру досудових розслідувань, 07.12.2022 до реєстру внесено відомості за № 0000408 про те, що у період з квітня по липень 2022 року окремими військовослужбовцями Збройних сил України, в порушення чинного законодавства, у тому числі, внутрішніх нормативних документів ГУР МО України та Командування ССО, без погодження з ГУР МО України та прямими начальниками (командирами), проведено низку агентурних та розвідувальних заходів, так звану «спеціальну операцію», під час якої зосереджено на аеродромі «Канатове» техніку та особовий склад, а також представникам ЗСРФ розголошено інформацію військового характеру щодо розміщення у чітко визначений час і день кількох літаків ВПС ЗСУ та особового складу на території літовища «Канатове», які мали зустріти та супроводжувати російський винищувач, пілот якого, нібито, погодився перейти на бік України.

Унаслідок таких дій військовослужбовців Збройних сил України, які мають ознаки перевищення військовою службовою особою владних повноважень, представниками ЗСРФ використано відповідну інформацію та завдано масованого ракетного удару по вказаному летовищу, внаслідок чого загинув командир в/ч, отримали поранення НОМЕР_1 військовослужбовців, а також знищено 2 літаки, будівлі військової частини та пошкоджено військове майно (злітна смуга, транспортні засоби, літаки), а також знищено приватні транспортні засоби військовослужбовців, тобто настали тяжкі наслідки.

Як зазначено у клопотанні старшого слідчого, органом досудового розслідування встановлено, що полковник ОСОБА_12 , будучи заступником начальника центру з оперативної роботи 5 окремого центру спеціальних дій командування руху опору та спеціальних дій Сил спеціальних операцій Збройних сил України та в подальшому виконувачем обов`язків цієї військової частини, діючи з перевищенням наданих йому як військовій службовій особі влади та службових повноважень, в умовах воєнного стану, організував та провів комплекс розвідувальних заходів, в тому числі з передачі військовослужбовцям збройних сил російської федерації окремих відомостей про зосередження на аеродромі «Канатове» (в.ч. НОМЕР_2 ), який розташований у Кропивницькому районі Кіровоградської області, військової техніки, сил та засобів, які в свою чергу, не пізніше 05.00 годин ранку 23.07.2022, здійснили запуск 9 крилатих ракет (семи типу «Калібр» та двох типу «Х-22») у напрямку аеродрому «Канатове», в результаті влучання яких заподіяно вищевказані наслідки, що у відповідності до Примітки 2 до статті 425 КК України спричинили шкоду, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відноситься до тяжких наслідків.

Згідно долучених до клопотання матеріалів, зокрема даних протоколу затримання від 24.04.2023, цього ж дня о 08 год. 00 хв. ОСОБА_12 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

24.04.2023 ОСОБА_12 повідомлено про підозру у перевищенні військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисному вчиненні в умовах воєнного стану дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2023 щодо підозрюваного ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.06.2023 без визначення розміру застави.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_17 від 14.06.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 продовжено до трьох місяців.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 ОСОБА_12 продовжено строк тримання під вартою до 21.07.2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 продовжено до шести місяців, тобто до 21.10.2023.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2023 ОСОБА_12 продовжено строк тримання під вартою до 15.09.2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2023 ОСОБА_12 продовжено строк тримання під вартою до 21.10.2023 року включно.

09.10.2023 підозрюваному ОСОБА_12 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у перевищенні військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисному вчиненні в умовах воєнного стану дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2023 строк досудового розслідування у кримінальному проваджені продовжено до 8 місяців, тобто до 21.12.2023 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2023 підозрюваному ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.12.2023 включно.

06.12.2023 підозрюваному ОСОБА_12 та його захисникам за дорученням прокурора у кримінальному провадженні в порядку ст. 290 КПК України повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження.

12.12.2023 старший слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_13 , за погодженням з заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_12 строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 клопотання слідчого задоволено, продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_12 на 60 діб, тобто до 10.02.2024 включно.

Цією ж ухвалою у зв`язку із погіршенням стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_12 зобов`язано Керівника Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України забезпечити підозрюваному необхідне лікування відповідно до раніше призначеного йому лікування, та забезпечити рекомендоване лікарями харчування, з урахуванням наявності хронічного захворювання підозрюваного.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 , останній обґрунтовано підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 4261 КК України, а на момент розгляду слідчим суддею клопотання у даному кримінальному провадження виконувалися вимоги ст. 290 КПК та учасники провадження ознайомлювалися з матеріалами кримінального провадження.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного, а також при продовженні строку дії відповідного запобіжного заходу та апеляційному розгляді, в ході яких було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_12 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи невинуватість підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_12 до інкримінованих йому дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст. 87 КПК України для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Тому не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що зібрані стороною обвинувачення письмові докази не підтверджують поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри.

Слід зазначити, що як згадувалось раніше жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази у кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України на наступних етапах досудового розслідування та судового розгляду.

Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості (рішення ЄСПЛ у справах «Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88 та «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

Більше того, докази на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень надаються стороною обвинувачення до суду та, відповідно, оцінюються судом лише на стадії дослідження доказів, що також позбавляє суд навіть теоретичної можливості встановити обґрунтованість підозри на даній стадії провадження.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтованість висунотої ОСОБА_12 підозри не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 4261 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_12 до даного злочину.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування ОСОБА_12 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, як вважає колегія суддів, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч стверджень апелянта, дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_12 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, а також з огляду на характер і досить високий ступінь суспільної небезпечності самого злочину, у вчиненні якого він підозрюється. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається старший слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини за пред`явленою йому підозрою та зміною раніше повідомленої підозри, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, апеляційний суд вважає недоведеними з огляду на наступне.

Підставою для застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі, для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного детально досліджувалось при обранні/продовженні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Більш того, апеляційний суд вважає, що в умовах введеного 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану в Україні, який був затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року та в подальшому неодноразово продовженим, можуть існувати обґрунтовані ризики того, що підозрюваний, зможе вчинити реальні спроби щодо переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_12 , який на теперішній час підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому дій, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, про реальність існування вищезазначеного ризику свідчить і характер інкримінованого підозрюваному злочину, який вчинено із застосуванням засобів прикриття.

Щодо ризику впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. Вказане доводить, що можливість впливу на свідків є досить ймовірною.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики апеляційним судом на даний час не встановлено.

Водночас, твердження органу досудового розслідування щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є недоведеним, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування, а тому зазначений ризик не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не ґрунтується на матеріалах, долучених до клопотання, з огляду на те, що ОСОБА_12 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що на час продовження строку запобіжного заходу, кримінальне провадження перебуває на стадії виконання приписів ст. 290 КПК України, які буде неможливо виконати у разі ухилення підозрюваного від явки до органу досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

З цих же підстав колегія суддів не убачає підстав для задоволення заяв ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 про взяття підозрюваного ОСОБА_12 на особисту поруку, оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду подані ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 заяви про взяття підозрюваного ОСОБА_12 на особисту поруку, оскільки вказані особи не прибули у судове засідання, що позбавляє суд апеляційної можливості впевнитись у тому, що вказані особи поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також у відповідності до вимог ч. 3 ст. 180 КПК України роз`яснити вказаним поручителям їх обов`язки та наслідки їх невиконання.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Разом з тим, як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали слідчим суддею на дотримання вимог ст. 206 КПК України, ст. 49 Конституції України зобов`язано Керівника Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України забезпечити підозрюваному ОСОБА_12 необхідне лікування відповідно до раніше призначеному йому лікування та забезпечити рекомендоване лікарями харчування, з урахуванням наявності хронічного захворювання підозрюваного.

Доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування кримінального провадження № 0000408 від 04.08.2022, яке здійснюється Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, проводиться з порушенням правил підслідності, як вважає апеляційний суд, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, зважаючи, зокрема, на наявність в матеріалах провадження постанови заступника Генерального прокурора ОСОБА_16 від 29.12.2022 про доручення здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень іншому органу досудового розслідування, якою доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000408 від 04.08.2022 за ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 4261 КК України - Головному слідчому управлінню Служби безпеки України.

Посилання захисника на те, що строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 закінчились 21.07.2023, з тих мотивів, що рішення слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва 14.07.2023 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 постановлене без участі підозрюваного, а відтак, на думку захисника, таке рішення прийняте слідчим суддею поза межами його повноважень, є безпідставними.

Такі доводи захисника зведені до незгоди із ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.07.2023 про продовження строку досудового розслідування, яка не є предметом даного судового розгляду та не підлягає окремому апеляційному оскарженню. Згідно положень ч. 3 ст. 309 КПК України, заперечення проти такої ухвали може бути подане під час підготовчого судового провадження в суді.

Крім того, обґрунтувавши доводи про закінчення строку досудового розслідування фактично посиланням на незаконність, на думку захисника, ухвали слідчого судді про продовження строку досудового розслідування, захисником не враховано принцип правової визначеності.

Так, частина перша статті 129 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим для виконання. Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В численних рішеннях, зокрема, у рішенні у справі «Рябих проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів».

Як убачається із матеріалів судового провадження, строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 продовжено у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу, зокрема, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2023 строк досудового розслідування у кримінальному проваджені продовжено до 8 місяців, тобто до 21.12.2023 включно.

При цьому, згідно доручення від 06.12.2023, яке міститься у наданих матеріалах справи, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, а відтак строк тримання ОСОБА_12 під вартою може бути продовжений у межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду на те, що слідчі судді Шевченківського районного суду міста Києва під час розгляду судових проваджень щодо ОСОБА_12 проводили засідання та приймали рішення без повідомлення належним чином адвокатів і без їх

присутності, та не зважаючи на заяву підозрюваного про бажання бути

присутнім на судовому засіданні, проводили засідання без присутності ОСОБА_12 , в режимі відеоконференції, а також безпідставно задовольняли необгрунтовані клопотання прокурора про здійснення судового розгляду у закритих судових засіданнях, фактично зведені до незгоди із ухвалами слідчих суддів, постановленими у межах інших судових проваджень щодо ОСОБА_12 , що не може бути предметом перевірки під час даного апеляційного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_13 , погодженого заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.02.2024 включно, відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 , - без задоволення.

В задоволенні заяв громадян ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4