Номер провадження: 11-кп/813/681/24
Справа № 494/515/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Березівського районного суду Одеської області від 07 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №0000127, внесеному до ЄРДР 12 березня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Березівка, Одеської області, не працюючого, не одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого, за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення за період з 13.03.2022 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено попередній - тримання під вартою.

Вироком вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 13:30 год., більш точний час слідством не встановлено, у ОСОБА_8 , під час перебування за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , виникла сварка з його матір`ю ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку.

Під час конфлікту у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_9 .

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, протиправно, на грунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою спричинення тілесних ушкоджень завдав декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя ОСОБА_9 , від чого остання впала на підлогу. У продовження своїх злочинних дій ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для житія у момент заподіяння, шляхом заподіяння численних ударів ногами в область тулуба потерпілої.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної травми грудної клітки у вигляді закритих множинних переломів ребр з обох сторін по декількох анатомічних лініях, закритої травми органів черевної порожнини та позаочеревного простору у вигляді крововиливів у діафрагму, шлунок, брижу тонкої кишки та лівий позаочеревний простір, що потягли за собою травматичний шок та спричинили смерть потерпілої.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 звернулись до суду із спільною апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленим достатніх доказів для доведення його винуватості. Свої апеляційній вимоги обґрунтовують наступним:

- матеріали справи не містять прямих доказів підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого злочину;

- під час досудового розслідування до обвинуваченого застосовувались недозволені методи досудового розслідування. Так, співробітники поліції застосовували методи фізичного впливу на обвинуваченого для того, щоб останній оговорив себе у вбивстві матері. Вказане підтверджується медичними довідками, якими встановлено наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого під час поміщення остання до ДУ «Одеській слідчий ізолятор»;

- до показань свідків потрібно відноситься критично, а саме свідка ОСОБА_10 , оскільки між останньою та обвинуваченим були неприязні стосунки; свідка ОСОБА_11 , оскільки останній боявся що його можуть обвинуватити у вчиненні вбивства потерпілої, тому надав неправдиві показання;

- показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не стосуються суті пред`явленого обвинувачення.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарг та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Потерпілий, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотанням про відкладання справи не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд не сформулював обвинувачення стосовно ОСОБА_8 , яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинуваченого винним.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000127, внесеному до ЄРДР 12 березня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, визначену органом досудового слідства, а не встановлену судом за результатами судового розгляду, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано районним судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. 2, 7 КПК України.

Також, у ході нового розгляду, суду першої інстанції, слід зважити та перевірити доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосовувались відносно нього недозволених методів досудового розслідування.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати продовженим.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, який ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 07 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №0000127, внесеному до ЄРДР 12 березня 2022 року, щодо ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 121 КК України, - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000127, внесеному до ЄРДР 12 березня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою на 60 діб в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», тобто 24 березня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3