У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2023 року, якою накладено арешт на вилучене в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №0000149 від 12.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8

представник власника майна: адвокат ОСОБА_5

власник майна: ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно вилучене в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 в повному обсязі.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, який пропущений з поважних причин.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Задоволено клопотання слідчого про арешт майна, що було вилучено в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме : 1400 доларів США (14 купюр номіналом по 100); 8700 доларів США (87 купюр номіналом по 100); 10100 (101 купюр номіналом по 100); 100 (2 купюр номіналом по 50); системний блок (комп`ютер), в межах кримінального провадження №0000149 від 12.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що кошти, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , не мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023 року та не мають законної обґрунтованої прив`язки до вчинених кримінальних правопорушень.

Стверджує, що всі грошові кошти які використовувались під час контролю за вчиненням злочину у формі спеціальних слідчих експериментів, були вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 .

Наполягає на тому, що вилучені під час обшуку кошти є накопиченнями батьків ОСОБА_7 , який є студентом та не має власного заробітку та офіційного працевлаштування.

Звертає увагу на те, що в протоколі обшуку від 25.08.2023 року не встановлено та не зазначено точне місце виявлення коштів, не зафіксовано власника вилучених коштів, не здійснено перепису вилучених купюр, а зазначено лише їх загальна кількість.

На думку апелянта, враховуючи, що власниці коштів ОСОБА_6 про підозру в даному кримінальному провадженні не повідомлялось, накладення арешту на кошти, що їй належать порушує її права, як добросовісного набувача.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання в якому слідчий просив накласти арешт на майно, вилучене в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №0000149.

В клопотанні зазначено, що в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження №0000149 від 12.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

Клопотання про арешт майна мотивоване тим, що вилучене в ході огляду місця події майно відповідає критерію речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України. Не застосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя вказав, що з урахуванням того, що вилучене майно, на яке просять накласти арешт, має ознаки речових доказів в цьому кримінальному провадженні, суд вважає обґрунтованим клопотання про накладення арешту на майно, а саме : 1400 доларів США (14 купюр номіналом по 100); 8700 доларів США (87 купюр номіналом по 100); 10100 (101 купюр номіналом по 100); 100 (2 купюр номіналом по 50); системний блок (комп`ютер), з метою збереження речових доказів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчим суддею за результатами клопотання прокурора була постановлена 01 вересня 2023 року, без повідомлення власника майна та відповідно без його участі. Адвокатом, що діє в інтересах власника майна 07.09.2023 року було подано заяву про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Можливість для ознайомлення з вказаними матеріалами та отримати копію ухвали слідчого судді адвокату надали 11.09.2023 року. 12.09.2023 року скарга була подана до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, з метою дотримання права на доступ до суду, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_5 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, визнати поважними причини пропуску строку та поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2023 року.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження №0000149 від 12.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що не пізніше 30.11.2022 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи директором агентство нерухомості "Nik House", яке спеціалізується на продажі нерухомого майна (квартир, будинків приватного сектору) при невстановлених обставинах, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав як джерело прибутку, діяльність пов`язану із вчинення тяжких злочинів щодо заволодіння шахрайським шляхом правом власності на об`єкти нерухомого майна з подальшою їх легалізацію, шляхом вчинення правочинів з ними.

Вживаючи заходів для досягнення своєї злочинної мети, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_9 пізніше 30.11.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у невстановленому місці злочинної діяльності залучив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є засновником ТОВ «УКР ЮР ТЕХ», який спеціалізується на виготовленні технічної документації на нерухоме майно, а також свого підлеглого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25.08.2023 ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч.2 ст.209 КК України.

В межах цього кримінального провадження 25.08.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено майно, а саме : 1400 доларів США (14 купюр номіналом по 100); 8700 доларів США (87 купюр номіналом по 100); 10100 (101 купюр номіналом по 100); 100 (2 купюр номіналом по 50); системний блок (комп`ютер).

Слідчим було скеровано до суду клопотання про накладення арешту на вилучене в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1400 доларів США (14 купюр номіналом по 100); 8700 доларів США (87 купюр номіналом по 100); 10100 (101 купюр номіналом по 100); 100 (2 купюр номіналом по 50); системний блок (комп`ютер), з метою збереження речових доказів.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого в повному обсязі, слідчий суддя зазначив, що слідчим доведено наявність підстав вважати, що вилучене в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 майно, відповідає критеріям ст.98 КПК України, тобто, має ознаки речових доказів в цьому кримінальному провадженні, тому з метою збереження речових доказів слід накласти арешт на вищевказане майно.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком та звертає увагу, що слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого щодо арешту майна всього вилученого майна не переконався в обґрунтованості доводів клопотання та не перевірив їх під час судового розгляду.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У цьому кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що виявлений під час обшуку домоволодіння підозрюваного ОСОБА_7 системний блок (комп`ютер), має суттєве значення для кримінального провадження, оскільки, інформація з нього може бути використана, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, доводи клопотання слідчого про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти відповідають критеріям ст. 98 КПК України та є речовими доказами нічим не підтвердженні.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, клопотання слідчого та додані до нього матеріали не містять посилань та доказів обставин, які б свідчили про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти, містять будь які відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вони були об`єктом кримінально протиправних дій або набуті кримінально протиправним шляхом. З матеріалів провадження, а саме з копії протоколу обшуку від 25.08.2023 року, вбачається, що слідчим не зазначено де саме було виявлено грошові кошти, не зазначені їх ідентифікаційні ознаки (номер, серія), лише вказано, що вилучені грошові кошти ззовні схожі на долари, із зазначенням кількості купюр та їх номіналу, а також те, що їх поміщено до сейф пакетів. ( а.с.п.28-35).

В клопотанні слідчого не наведено, які обставини кримінального провадження підлягають доказуванню, вилученими під час обшуку речовими доказами, а саме грошовими коштами без зазначення їх ідентифікаційних ознак. Клопотання слідчого взагалі не містить будь якого мотивування, а лише виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень по яких проводиться досудове розслідування, посилання на норми закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно в кримінальному провадженні та посилання на те, що 26.08.2023 року слідчим винесено постанову про визнання вилучених грошових коштів та комп`ютера речовими доказами в цьому провадженні. Разом з тим, винесення слідчим постанови про визнання речовими доказами, вилучених в ході обшуку грошових коштів, не свідчить само по собі, що вони є речовими доказами, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що зазначені грошові кошти відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає зі своїми батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , в їх будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є студентом, не має офіційного працевлаштування та фактично знаходиться на утриманні своїх батьків, а отже не є власником всіх вилучених в будинку коштів. Так, згідно змісту довідок з ПриватБанку, що містяться в матеріалах провадження, ОСОБА_6 працюючи вчителем, отримала за період з 01.01.2021 р. по 28.08.2023р. 1 347 316, 57 грн, ОСОБА_11 будучи військовослужбовцем тільки за період з 01.03.2023р. по 28.08.2023р. отримав зарплату 175 734, 58 грн. ( а.с.п.68-75). В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 наполягала на тому, що вилучені працівниками поліції кошти, були їх з чоловіком збереженнями, які вони накопичували протягом декількох років та мали намір оплатити ними лікування чоловіка, який отримав поранення під час виконання бойових дій, вона сама віддала ці кошти працівникам поліції під час проведення обшуку в їх будинку.

Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що метою арешту є забезпечення збереження речових доказів. Однак, ухвала не містить обґрунтування на підтвердження того, що все арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України. Так, слідчим суддею в рішенні не зазначено чому вилучені грошові кошти є речовими доказами: чи вони зберегли на собі його сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, в даному випадку, арешт всього вилученого в ході проведення обшуку майна може призвести до порушення прав власників майна - ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном, при цьому, зазначені особи не мають статусу підозрюваних в цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності (користування) під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у понятті Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів, існує можливість без накладення арешту на вилучені в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні за № 0000149 від 12.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Поновити строк адвокату ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2023 року, якою накладено арешт на майно, що вилучене в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №0000149 від 12.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 задовольнити частково. Накласти арешт на системний блок (комп`ютер), вилучений в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №0000149 від 12.04.2023 року. В іншій частині клопотання про арешт майна відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді