Справа № 761/963/24
Провадження № 1-кс/761/1428/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2023 (справа № 761/35446/23) у кримінальному провадженні № 0001111 від 25.09.2023,

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вх. № 2149) клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2023 (справа № 761/35446/23) у кримінальному провадженні № 0001111 від 25.09.2023.

На думку заявника, зазначений арешт майна підлягає скасуванню, оскільки всі необхідні слідчі (процесуальні) дії відносно арештованого майна проведенні, а тому необхідність у застосуванні зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 09.01.2024, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 .

У судове засідання адвокат не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Однак, на електронну адресу надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про розгляд клопотання про скасування арешту майна без його участі, в якому останній зазначив, що скаргу підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, оскільки у кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі (процесуальні) дії.

Прокурор Київської міської прокуратури у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно із приписами ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчими СУ ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному 25.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001111, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2023 у справі № 761/35446/23 накладено арешт на вилучений 25.09.2023 у ході огляду мотоцикл «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, послугував той факт, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64 Конституції України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України (ч. 1 ст. 16 КПК України).

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Частина 1 статті 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Слідчий суддя звертає увагу й на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

При цьому слідчий суддя, звертає увагу та те, що під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя не оцінює законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, якою накладено арешт на майно, оскільки вказане питання відноситься до виключної компетенції суду апеляційної інстанції, а вирішує питання щодо обґрунтованості накладення арешту на майно з урахуванням нових доказів, які надаються слідчому судді під час розгляду клопотання та які не були відомі слідчому судді під час накладення арешту на майно.

Слід зазначити, що орган досудового розслідування мав вдосталь часу для призначення необхідних експертиз, отримання висновків та проведення інших слідчих (процесуальних) дій із зазначеним майном.

Враховуючи, що з моменту накладення арешту пройшло 4 (чотири) місяця, зважаючи на позицію прокурора, який у судове засідання не з`явився, письмових заперечень на клопотання не надав, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , а саме скасування арешту майна в частині розпорядження та користування арештованим мотоциклом «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2023 (справа № 761/35446/23) у кримінальному провадженні № 0001111 від 25.09.2023 - задовольнити частково.

Частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.11.2023 (справа № 761/35446/23) у кримінальному провадженні № 0001111 від 25.09.2023, а саме в частині розпорядження та користування мотоцикл «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 .

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1