Справа № 468/2970/23
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

31.01.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000407 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, з повною загальною середньою освітою, працюючого зварювальником у ТОВ «МАСТБУД», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту - 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України запроваджений воєнний стан на всій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє до 14.02.2024 року.

16.11.2023 року о 18.00 год. ОСОБА_3 зайшов до магазину ТОВ «АТБ Маркет», який розташований за адресою: вул. Героїв Небесної Сотні, 42 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, та на столі у холі помітив мобільний телефон «Motorola XT2331-2 moto g13» 4+12 GB, який належить ОСОБА_6 та який на тому місці того ж дня о 17.59 год. залишила її малолітня донька ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи вказаний вище протиправний умисел з корисливих мотивів, ОСОБА_3 16.11.2023 року о 18.00 год., перебуваючи у холі вказаного вище магазину, розуміючи, що на всій території України діє воєнний стан, шляхом вільного доступу підійшов до столу та таємно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Motorola XT2331-2 moto g13» 4+12 GB вартістю 4282,66 грн. та, утримуючи при собі викрадений мобільний телефон, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 4282,66 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

20.12.2023 року між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначене покарання, яке повинен понести обвинувачений за за ч.4 ст. 185 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Вказані вид, міра покарання та підстави для звільнення від відбування з випробуванням визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох дітей, беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 надала письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в підготовчому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджуються на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 20.12.2023 року між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробовуванням.

Вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування обвинуваченого, суд враховує, що він вчинив тяжкий злочин, але одночасно з цим, в першу чергу, суд враховує саму особу обвинуваченого, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох дітей, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдану шкоду, відсутність обставин, які б обтяжували його покарання, що у своєму комплексі на переконання суду вказують на те, що виправлення обвинуваченої та досягнення завдань випробування можливі протягом мінімального визначеного ч.4 ст. 75 КК України строку в один рік. Такий строк випробування в даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речовий доказ підлягає залишенню у власника.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 20.12.2023 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ мобільний телефон «Motorola XT2331-2 moto g13» 4+12 GB - залишити у власника ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

суддя: