УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року

м. Київ

справа 524/687/22

провадження № 51-257ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кзил-Орда Республіки Казахстан та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжного заходу, речових доказів та арешту майна.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_4 приблизно о 18:30, перебував разом із ОСОБА_6 за місцем проживання останньої ( АДРЕСА_1 ), де у зв`язку з раптово виниклими неприязними відносинами у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_6 . Реалізуючи намір, засуджений, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ножем один проникаючий удар потерпілій в грудну клітку, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки справа в середній третині, у ділянці верхньо-внутрішнього квадранту правої молочної залози з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, міжреберних м`язів, серцевої сорочки, серцевого м`язу, які ускладнилися тампонадою серцевої сорочки кров`ю, діафрагми, нижньої долі лівої легені, що належать до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілої.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 12 жовтня 2023 року залишив без змін вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_4 .

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Скаржник стверджує про помилкову кваліфікацію діяння ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК, оскільки, на переконання касатора, її підзахисний не мав умислу на умисне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_6 , а вчинив вбивство з необережності.

Крім того, вказує, що перед слідчим експериментом працівники поліції змусили засудженого ОСОБА_4 відтворити повідомлений ними механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 внаслідок чого засуджений обмовив себе.

Також касатор зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, обставину, що пом`якшує покарання, - перебування ОСОБА_4 в шоковому стані чи стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілої.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Водночас під час перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Так, у судах попередніх інстанцій засуджений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, а саме не заперечував факту заподіяння ножем тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які спричинили її смерть. Однак вказував, що не мав наміру вбивати свою співмешканку, яка, за твердженням засудженого, сама наткнулася на ніж, який він тримав у руці, коли повернувся до неї.

Крім того, ОСОБА_4 пояснив, зокрема, що після скоєного він втратив свідомість, а коли отямився, виявив потерпілу та намагався зателефонувати в швидку, проте телефон «заглючив», тому він зателефонував двоюрідному брату, якого попросив викликати швидку; коли зрозумів, що сталося, вийшов на вулицю та кинув ніж під кущ, пояснюючи це станом афекту; на вимогу працівників поліції вказав, що удар було нанесено правою рукою, а не лівою, для того, щоб його пояснення співпадали з висновками експерта.

Суд першої інстанції, спростовуючи позицію захисту щодо неправильної кваліфікації діяння ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК, правильно зауважив таке.

Згідно з дослідженим протоколом слідчого експерименту та відеозаписом його проведення указана слідча дія відбулася за участю засудженого та його захисника. Під час слідчого експерименту ОСОБА_4 надавав чіткі та узгоджені пояснення, повідомивши, де і як відбувся конфлікт, під час якого, маючи бажання налякати потерпілу, взяв ніж з-під столу. Також ОСОБА_4 продемонстрував, як наніс правою рукою удар у грудну клітку, після чого надав потерпілій ганчірку з якою вона пішла до зали, а він у свою чергу вибіг на вулицю з ножем та заховав його під кущем. Коли повернувся в дім, то побачив потерпілу, яка лежала на ліжку, а її очі були закочені догори. Надалі зателефонував братові та повідомив, що вбив ОСОБА_6 . Швидку не викликав, першу допомогу не надав.

Звернув увагу суд першої інстанції й на той факт, що повідомлені ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту 07 травня 2022 року обставини узгоджуються з об`єктивними судово-медичними даними, отриманими під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 .

Викладене вище, а також те, що ОСОБА_6 перебувала на відстані (приблизно один метр) від засудженого, який дістав ніж з-під столу з метою залякування потерпілої, характер нанесення ушкоджень («дещо зверху донизу»); ОСОБА_4 намагався приховати ніж, яким спричинив тілесні ушкодження, як слушно зазначив місцевий суд, спростовує доводи засудженого про вчинення ним вбивства з необережності, а не внаслідок раптово виниклого прямого умислу.

Не залишилася поза увагою суду і та обставина, що захисник, яка була присутня під час допиту обвинуваченого та слідчого експерименту, не підтвердила факт тиску працівників поліції на підзахисного.

Також суд першої інстанції визнав безпідставними твердження засудженого ОСОБА_4 про його схиляння працівниками поліції повідомити ті обставини, про які він вказав під час слідчого експерименту, з метою уникнення суперечностей із висновком експерта, оскільки станом на дату проведення слідчого експерименту в матеріалах кримінального провадження висновки експерта ще були відсутні. Крім того, як доречно зауважив суд, у висновку експерта відсутні твердження щодо нанесення удару правою рукою, що спростовує версію засудженого про намагання працівників поліції спотворити його показання для їх узгодженості з висновками експерта.

Козельщинський районний суд Полтавської області виключив із пред`явленого обвинувачення спосіб (механізм) завдання проникаючого удару правою рукою, оскільки сторона обвинувачення не спростувала версію сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_4 наносив удар лівою рукою. Указана обставина не впливає на кваліфікацію його діяння.

Зауважив суд першої інстанції про непідтвердження доводів ОСОБА_4 щодо спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, зокрема у виді перелому куприка, оскільки відповідно до висновку експерта № 322 від 10 травня 2022 року будь-яких тілесних ушкоджень на момент огляду засудженого виявлено не було.

Урахувавши викладене та оцінивши сукупність досліджених доказів, суд визнав їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві).

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону врахував: ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення; наявність обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують; відомості про особу засудженого, який за місцем проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність негативних характеристик на засудженого; його щире каяття, неодноразово висловлене під час судового розгляду; прохання вибачення у потерпілого - сина померлої; думку учасників провадження, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на рівні нижньої межі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК, яке, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог процесуального закону і вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій, окрім іншого, порушувала питання про необхідність перекваліфікації діяння її підзахисного на ч. 1 ст. 119 КК. Полтавський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог захисника.

Своє рішення суд апеляційної інстанції аргументував тим, що згідно з висновком експерта № 376 від 06 травня 2022 року смерть ОСОБА_6 настала від проникаючого поранення грудей із множинними травмами органів грудної порожнини, які ускладнилися тампонадою серцевої сорочки кров`ю. Також експертом встановлено, що ушкоджено поверхню грудної клітки справа в середній третині, напрямок ранового каналу - справа наліво, дещо зверху донизу, а загальна довжина ранового каналу становить приблизно 12-14 см на висоті 127 см. від правої підошовної поверхні стопи до нижнього краю рани.

Урахувавши викладене, апеляційний суд дійшов небезпідставного висновку, що напрямок ранового каналу, довжина та висота, на якій виявлено ушкодження, вказують на те, що був нанесений саме удар ножем, а не потерпіла наткнулася на нього, як про це стверджував засуджений.

Також, на переконання Полтавського апеляційного суду, характер спричиненого ушкодження, дії засудженого, спосіб і засоби вчинення кримінального правопорушення вказують про наявність у ОСОБА_4 умислу на вбивство ОСОБА_6 .

Колегія суддів визнала безпідставними й доводи апелянта про наявність у засудженого шокового стану чи стану сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілої, оскільки таких обставин не встановлено актом судово-психіатричної експертизи № 158 від 25 травня 2022 року, а іншого стороною захисту не доведено.

Також суд апеляційної інстанції вказав, що призначене ОСОБА_4 покарання цілком відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. У ній перевірено всі доводи та наведено мотиви, із яких виходив суд, постановляючи її, та положення закону, якими він керувався.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та додатково вважає за необхідне зауважити, що умисне вбивство (ст. 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у виді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання. Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Натомість вбивство з необережності (ст. 119 КК) має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

При розмежуванні умисного вбивства (ст. 115 КК) і вбивства через необережність (ст. 119 КК) ураховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Водночас встановлені судами попередніх інстанцій обставини, зокрема, щодо протиправного діяння ОСОБА_4 , який, наносячи удар ножем, утримував потерпілу іншою рукою за плече; використав для вбивства - ніж (відповідної довжини) з огляду на встановлену експертом довжину ранового каналу 12-14 см; наніс удар в ділянку життєво важливих органів, а також подальша поведінка ОСОБА_4 , який після вчинення кримінального правопорушення сховав ніж, яким наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 , швидку допомогу не викликав, переконливо свідчать, що діяння засудженого ОСОБА_4 за своїми ознаками не становлять вбивства з необережності. За таких обставин діяння засудженого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що в цьому кримінальному провадженні не вбачається обставин, які би давали підстави вважати, що ОСОБА_4 призначено покарання з порушенням визначених у законі загальних засад.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3