Справа № 127/5922/22
Провадження №11-кп/801/1074/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 01 жовтня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001196 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка, Немирівського району Вінницької області, громадянина України, працюючого водієм в ТОВ «Компанія Трансагро», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 та 2016 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком три роки. Початок іспитового строку ОСОБА_8 вирішено обраховувати з дня ухвалення вироку, тобто з 15.08.2023 року.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В строк відбутого покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 10 грудня 2021 року до 17 грудня 2021 року.

Вирішено також питання процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна.

Згідно з вироком водій ОСОБА_8 близько 10 години 00 хвилин 30.09.2021, керуючи технічно-справним транспортним засобом «MAN TGS 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 в складі напівпричепа «TRAILOR TX 34 CW», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по пров. Костя Широцького в напрямку перехрестя з вулицею Данила Нечая у м. Вінниця, перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину справа наліво по ходу руху транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих травм загинула на місці події.

Відповідно до висновків автотехнічних експертиз від 09.11.2021 № СЕ-19/102-21/15116-ІТ та від 15.02.2022 № СЕ-19/102-22/1257-ІТ в заданій дорожній обстановці дії водія автопоїзда у складі автомобіля «MAN TGS 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «TRAILOR ТХ 34 CW», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху.

У ситуації, яка склалася, в діях водія автопоїзда у складі автомобіля «MAN TGS 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «TRAILOR ТХ 34 CW», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_8 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано:

п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні винуватість визнав, щиро розкаявся та суду повідомив, що 30.09.2021 року він їхав по вулиці Костянтина Широцького в напрямку нерегульованого перехрестя з вулицею Данила Нечая на автомобілі «MAN» з причепом. З другорядної дороги виїжджав на головну дорогу та мав намір повернути ліворуч. Спереду нього рухалось два легкових автомобілі. Також попереду нього був пішохідний перехід. Перед т-образним перехрестям зупинився, подивився по дзеркалам, а саме у ліве, праве та переднє дзеркало, переконавшись чи не створить перешкод для руху по головній дорозі. Коли почав рух, почув свист і крик, тоді він одразу зупинився. Вийшовши з автомобіля, побачив, що під заднім лівим колесом автомобіля лежить жінка. Вказав, що не надав жінці медичну допомогу, оскільки перебував у шоковому стані. Разом з тим, попросив людей викликати швидку медичну допомогу. Крім того зазначив, що він повністю пішохідний перехід не проїхав, а пішохідний перехід знаходився між кабіною автомобіля та причепом. Жінку він не бачив. Звуку удару він не відчув, оскільки в автомобілі грала музика. Вказав, що він порушив п. 10.1 ПДР України, а саме перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд на жінку. Крім того повідомив, що в нього стаж керування вантажним автомобілем 5 років. В той самий день він проходив технічний огляд транспортного засобу. Крім того зазначив, що завдана шкода відшкодована у повному обсязі, у потерпілих будь-яких претензій до нього не має.

Відповідно до заяв потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , останні просять повернути цивільний позов у зв`язку з повним відшкодуванням завданих збитків, будь-яких претензій до ОСОБА_8 вони не мають. Крім того, просять суд не карати обвинуваченого позбавленням волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_8 кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його кваліфікацію, вид та розмір основного покарання, просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2023 щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. В решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом під час прийняття рішення про призначення додаткового покарання не взято до уваги те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережне кримінальне правопорушення, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, в тому числі дитину-інваліда, визнав свою винуватість, щиро розкаявся та відшкодував потерпілим шкоду, завдану кримінальним правопорушенням. Захисник посилається на те, що сторона потерпілих просила суд не позбавляти обвинуваченого волі та права керування транспортними засобами, повідомляли про відсутність претензій матеріального та морального характеру. А тому, суд при дослідженні доказів мав би взяти до уваги ті обставини справи, які ніким не оспорюються.

Також звертає увагу колегії суддів на те, що засуджений ОСОБА_8 з 09.04.2019 працює на посаді водія автотранспортних засобів, про що свідчить наказ № 22/19-ос ТОВ «Компанія Трансагро» та відповідно до виданої характеристики № 32/21 від 08.11.2021 характеризується як відповідальний працівник, порушень дисципліни не допускав, доган та стягнень не має. Тому через позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_8 фактично буде позбавлений можливості забезпечувати свою сім?ю, оскільки його праця є єдиним джерелом доходу у сім?ї.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисника адвокат ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, просили змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене покарання, шляхом ухвалення рішення про призначення стосовно ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Прокурор ОСОБА_6 вирок місцевого суду вважав законним та обґрунтованим, а обране обвинуваченому покарання таким, що повістю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, тому просив залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, однак про розгляд апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників,обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації його дій апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині сторона захисту не оскаржує.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з апеляційної скарги, поданої захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 , апелянт оскаржує вирок суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як слідує із змісту вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року, обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину та конкретні обставини кримінального провадження.

Поряд з цим судом також враховано особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується, одружений, виховує та має на утриманні двоє дітей, одне з яких є дитиною-інвалідом, працює водієм, вину визнав, щиро розкаявся, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, відшкодував у повному обсязі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття, про що свідчать показання обвинуваченого в судовому засіданні, добровільне відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, що підтверджено заявами потерпілих та наявність в нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є дитиною-інвалідом.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції також враховано думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які просили повернути цивільний позов у зв`язку з повним відшкодуванням завданих збитків, будь-яких претензій до ОСОБА_8 вони не мають, просили не карати обвинуваченого позбавленням волі та не позбавляти його права керувати транспортними засобами.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визначив до відбування обвинуваченому ОСОБА_8 основний вид покарання у виді п`яти років позбавлення волі, та застосував положення статті 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Доводи сторони захисту щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання щодо застування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд виходив з того, що обвинуваченим вчинено необережне кримінальне правопорушення. Вказане правопорушення є тяжким злочином з комбінованою формою вини у виді умисного порушення правил дорожнього руху та необережного по відношенню до наслідків. Вказане порушення ПДР є умисним, що свідчить про нехтування обвинуваченим своїми обов`язками водія, тобто особи, що керує джерелом підвищеної небезпеки. Нехтування обвинувачуваним нормами Правил дорожнього руху, умисного порушення ним Правил дорожнього руху призвело до незворотних наслідків у виді смерті потерпілої. Сукупність зазначеного переконала суд першої інстанції у тому, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду і вважає його обґрунтованим та належним чином мотивованим, оскільки зазначені апелянтом обставини про те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережне кримінальне правопорушення, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, в тому числі дитину-інваліда, визнав свою винуватість, щиро розкаявся та відшкодував потерпілим шкоду, працює водієм, а тому через позбавлення права керувати транспортними засобами фактично буде позбавлений можливості забезпечувати свою сім?ю коштами, необхідним для її існування, оскільки його праця є єдиним джерелом доходу у сім?ї, на переконання колегії суддів, не дають достатніх підстав для пом`якшення обраного йому покарання, шляхом не застосування додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Так, визначальними елементами для вирішення питання про призначення додаткового покарання ОСОБА_8 у даному випадку є: - тяжкість вчиненого злочину; - обставин справи та наслідки вчиненого, а саме те, що внаслідок допущеного обвинуваченим порушення вимог Правил дорожнього руху Україна на місці пригоди загинула людина; - дані про особу винного, а саме те, що обвинувачений працюючи водієм, порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у виді смерті ОСОБА_9 на місці події.

Колегія суддів зауважує, що Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Однак саме через вибіркову безкарність водіїв, які порушують Правила дорожнього руху, смертність та травматизм на дорогах України залишаються невиправдано високими, оскільки відповідально ставляться до додержання вказаних Правил вкрай мала частина водіїв.

У даному випадку кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_8 , зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення стосовно нього злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху. Відповідно належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як здоров`я, життя людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність. Тому, враховуючи грубе порушення елементарних правил дорожнього руху, яке допущене обвинуваченим, призначення основного покарання із застосуванням ст.75, 76 КК України без застосування додаткового покарання не буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

З огляду на це, колегія суддів переконана, що необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання все ж таки перевалює над посиланням захисника та обвинуваченого на те, що керування транспортним засобом для останнього є єдиним джерелом заробітку. З вказаного приводу колегія суддів зауважує, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння.

При цьому, Верховний Суд також неодноразово зазначав про те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Окрім того, призначення судом першої інстанції додаткового покарання не суперечить практиці ЄСПЛ, який у рішенні від 29 червня 2007 року в справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloranandFrancisv. theUnitedKingdom») постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У контексті наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що переконливого обґрунтування щодо можливості пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , шляхом незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення пава керувати транспортними засобами, в аспекті реалізації приписів статей 50, 65 КК, апеляційна скарга сторони захисту не містить, а тому колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання, яке буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Зрештою призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді 3 (трьох) років позбавленням права керувати транспортними засобами повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, узгоджується із санкцією статті КК України, і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів. Таке рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону, тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення покарання, як про це сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4