ЄУН 311/1651/20 Провадження № 1-і/337/2/24
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2024 м.Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,
Розпорядженням Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022р. (із змінами) територіальну підсудність справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом міста Запоріжжя.
В межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2023р. було змінено на домашній арешт з забороною йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , у певний час доби та з покладанням відповідних обов`язків, строк дії якого в подальшому ухвалами Хортицького районного суду м.Запоріжжя було продовжено, останній раз ухвалою суду від 11.10.2023р. до 10.12.2023р. включно, з забороною залишати місце свого проживання з 23.00 год. до 06.00 год. наступного дня та з покладанням на обвинуваченого обов`язків: 1) з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час; 2) утриматися від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; 3) не відлучатися за межі Запорізької області (з території, що є підконтрольною Україні) без дозволу суду, прокурора.
24.01.2024 р. прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернувся до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 на строк 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. До спливу строку дії запобіжного заходу кримінальне провадження не може бути розглянуто, але ризики, які були підставою для застосування та продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачені п. 1, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала з підстав, викладених у клопотанні, просила його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора та пояснив, що підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту немає, оскільки втрачені матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 прокурором не відновлені, що свідчить про порушення розумних строків розгляду справи, тому просить у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Вислухавши думку учасників справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до такого.
Відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно з ч.1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для застосування до особи запобіжного заходу, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше був неодноразово судимий, у тому числі за вчинення аналогічних злочинів, відбував покарання реально, але знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину із застосуванням насильства, не одружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, має постійне зареєстроване місце проживання, відомості про незадовільний стан здоров`я відсутні, працевлаштований.
Оцінивши обставини справи, суд вважає, що ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які були підставою для застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в подальшому для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не відпали та є актуальними.
Також суд враховує, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст.187 КК України не завершений, а тому на даній стадії провадження суд може оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а визначає лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.
Отже, суд, з урахуванням обставин, викладених в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, відповідно до положень ст.ст. 177-178 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, характер та обставини злочину, в якому він обвинувачується, приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку дії раніше обраного та продовженого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і неможливість обрання обвинуваченому інших запобіжних заходів.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.
Керуючись ст.2,7,176-178, 181, 183,199,331 КПК України, суд
Клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком на два місяці, тобто до 01 квітня 2024 року включно.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України , а саме : 1) з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час; 2) утриматися від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; 3) не відлучатися за межі Запорізької області (з території, що є підконтрольною Україні) без дозволу суду, прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення. Ухвала підлягає негайному виконанню. Копію ухвали надіслати до ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області для виконання, контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні. Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної скарги на остаточне судове рішення за наслідком розгляду кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1