ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/667/24 Справа № 175/2264/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 000621 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 лютого 2024 року включно. Визначено заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: повідомляти прокурора чи суд про своє місце проживання; прибувати до суду за кожним викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому обвинувачений проживає без дозволу прокурора чи суду; утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до суду свій паспорт для виїзду за кордон та у наявності інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді довготривало позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування, з метою уникнення від відповідальності. Також судом визнано доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України (далі КПК), а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім застави у встановлено розмірі, яка забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При визначенні застави судом враховано дані про особу обвинуваченого, його майновий стан та з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначено заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, застосувавши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У разі відмови в зміни запобіжного заходу, зменшити розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує та недоведеність заявлених ризиків, оскільки прокурором не надано доказів того, що обвинувачений здійснював будь-які спроби переховування чи незаконного впливу на потерпілого, крім того не взято до уваги позицію потерпілого, який в судовому засіданні заявив, що претензій до ОСОБА_7 не має та не заперечує проти застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу. Вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеним, оскільки обвинувачений раніше не судимий, а прокурором не надано будь-яких заяв чи повідомлень про реєстрацію та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зауважує на тому, що ризик незаконного знищення речей і документів є нівельованим, оскільки усі докази по справі перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення та суду. Зазначає про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів щодо необхідності продовження виняткового запобіжного заходу.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, та позитивну характеристику, утримує трьох неповнолітніх дітей та матір похилого віку, яка потребує постійного нагляду.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату та час апеляційного провадження до суду не з`явився, заяв, клопотань про проведення судового розгляду за його обов`язковою участю не подавав.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не подавали, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області є обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000621 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК.

Прокурором під час судового розгляду в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК для запобігання якому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, у тому числі наявність у неї родини й утриманців, наявність у обвинуваченої постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тому, перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання, може переховуватись від суду.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину безумовно не є вирішальною підставою для подальшого утримання обвинуваченого під вартою, проте як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнається вагомим фактором при оцінці ризику, що обвинувачена особа може переховуватись від органу досудового розслідування або суду.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_7 на потерпілого та свідків і інших співучасників злочину з огляду на те, що останній має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення останніх до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них. Про особливу вагомість цього ризику свідчить характер інкримінованого злочину, вчиненого за попередньою змово, групою осіб з погрозою застосування насильства.

Доводи захисту, щодо недоведеності заявленого ризику та непричетності ОСОБА_7 до здійснення погроз стосовно потерпілого та вимагання коштів, є необґрунтованими та такими, що спростовуються пред`явленим обвинуваченням, а саме в обвинувальному акті зазначено, що 12 січня 2023 року приблизно о 17 год. 20 хв. діючи за попередньою змовою, під керівництвом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на вимагання передачі грошових коштів, прибули до будинку АДРЕСА_2 , де проживає потерпілий, де в ультимативній формі висунули вимогу про передачу коштів, при цьому нанесли останньому легкі тілесні ушкодження. Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення кримінального обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу та ґрунтовності заявлених ризиків.

Також суд апеляційної інстанції зважає на те, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того суд апеляційної інстанції враховує також наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, який не зменшився, беручи до уваги, що судовий розгляд триває, докази по справі не досліджені, учасники кримінального провадження усі не допитані, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк судового розгляду та строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, обумовлений об`єктивними причинами. Невиправданого затягування розгляду справи судом першої інстанції або неналежної організації судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Твердження сторони захисту щодо довготривалого утримання під вартою, хоча і заслуговують на увагу, втім самі по собі не є достатньою підставою для зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки дані про його особу та тяжкість скоєного ним злочину, свідчить про те, що альтернативний запобіжний захід, окрім визначеної застави не забезпечить належної поведінки останнього.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Доводи захисту щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_7 визначено заставу з урахуванням положень ст. 182 КПК України, тяжкості скоєного злочину майнового стану обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду, а підстав для визначення меншого розміру застави не вбачається.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з позицією суду першої інстанції вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на завершальній стадії судового розгляду. Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4