ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3680/23 Справа № 205/848/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

представника цивільних позивачів ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_10 , апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_11 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000592 відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно непрацевлаштований, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_12 , від відбування покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_12 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти його про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 158355 гривень 57 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 500000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_13 залишені без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_11 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_11 залишені без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди залишений без задоволення.

Цим вироком ОСОБА_12 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

Неповнолітній ОСОБА_12 , 07 серпня 2020 року приблизно о 14:25 годин без посвідчення водія відповідної категорії, так як не отримував його у встановленому порядку, не маючи права на керування автомобілями, в тому числі категорії В1, В, оскільки не досягнув 18-річного віку, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , рухався із перевищенням дозволеної у населеному пункті швидкістю близько 100-140 км/год, чим позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху своєчасно зупинити керований ним автомобіль, по другій зліва смузі руху проїзної частини вулиці Набережна Заводська у м. Дніпрі, яка має по чотири смуги для руху у кожному напрямку, у Новокодацькому районі міста Дніпра у напрямку від вулиці Панаса Мирного до вулиці Юрія Кондратюка, перевозячи неповнолітніх пасажирів, а саме: на передньому сидінні ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на задньому сидінні ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У цей же час назустріч ОСОБА_12 по другій зліва смузі проїзної частини вулиці Набережна Заводська у напрямку від вулиці Юрія Кондратюка до вулиці Панаса Мирного зі швидкістю близько 30-50 км/год рухався автомобіль марки «Mercedes-Benz Axor 2528», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перевозячи у кабіні пасажира ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Під час руху на зазначеній ділянці автодороги ОСОБА_12 повинен був дотримуватись вимог Правил дорожнього руху (далі - ПДР, Правила), відповідно до яких, серед іншого:

- п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими»;

- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п.2.3(б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п.12.9 (б) «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил», та виконання яких було необхідною умовою запобігання події, проте він, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи можливість передбачити настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, грубо порушуючи перелічені вимоги ПДР України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не маючи достатніх навичок у керуванні транспортним засобом, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, за якої він мав би можливість виконувати всі необхідні дії з керування автомобілем, та які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, внаслідок чого 07 серпня 2020 року приблизно о 14:25 годин навпроти електроопори №541 на вулиці Набережній Заводській у Новокодацькому районі м. Дніпра не впорався з керуванням автомобілем марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив занесення керованого ним автомобіля вліво в напрямку зустрічних смуг руху.

Водій ОСОБА_11 , виявивши, що автомобіль марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані занесення рухається у зустрічному напрямку до смуги його руху, з метою запобігання дорожньо-транспортній пригоді розпочав маневр зміщення керованого ним автомобіля марки «Mercedes-Benz Ахоr 2528», реєстраційний номер НОМЕР_2 , праворуч.

Проте, у результаті подальшого зближення зазначених транспортних засобів перед електроопорою №541 на проїзній частині вулиці Набережна Заводська у Новокодацькому районі міста Дніпра на смугах руху в напрямку від вулиці Юрія Кондратюка до вулиці Панаса Мирного водій ОСОБА_12 допустив зіткнення правою бічною частиною керованого ним автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою лівою частиною автомобіля «Mercedes-Benz Ахоr 2528», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz Ахоr 2528», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);

- неповнолітній пасажир автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);

- неповнолітній пасажир автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;

- водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Ахоr 2528», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесне ушкодження, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;

- неповнолітній ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Порушення ОСОБА_12 вимог п.12.1 ПДР знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_13 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_17 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_12 від відбування основного покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти його про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що враховуючи наслідки кримінального правопорушення у виді спричинення двом неповнолітнім потерпілим середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, за відсутності з боку обвинуваченого щирого каяття, з метою дотримання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, до ОСОБА_12 слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_10 просить скасувати вирок в частині залишення без задоволення цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ПрАТ Страхова група ТАС про відшкодування матеріальної шкоди та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Стягнути з ПрАТ Страхова група ТАС на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 127 500 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 761 652,49 гривень.

Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ПрАТ Страхова група ТАС витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 30 000 гривень та витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 гривень.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції не навів жодних обґрунтувань про незаконність висновку експерта № 7749, згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mercedes-Benz Ахоr 2528, завданого внаслідок ДТП складає 889152,49 гривень, і відповідно, про відсутність підстав для його неврахування.

Адвокат вважає, що оскільки винною особою в ДТП є ОСОБА_12 , відповідальність якого застрахована в ПрАТ Страхова група ТАС, саме даний страховщик має відшкодувати ОСОБА_10 шкоду в розмірі 127500 гривень (130000 гривень страхова сума, 2 500 гривень франшиза). А отже, невідшкодовану суму в розмірі 761652,49 гривень має відшкодувати обвинувачений ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та власник транспортного засобу ОСОБА_15 .

Вказує, що оскільки неправомірне заволодіння транспортним засобом Hyundai Sonata відбулося обвинуваченим, який не має права керування транспортним засобом внаслідок недбалості власника транспортного засобу, ОСОБА_15 як власник транспортного засобу має нести солідарну відповідальність.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_11 просить скасувати вирок в частині звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України та в часині відмови в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_11 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 30000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 16000 гривень та витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20000 гривень.

В обґрунтування вказує, що суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок якого четверо потерпілих отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості та істотно пошкоджений автомобіль потерпілого. Окрім цього вказує, що на досудовому розслідуванні обвинувачений не визнавав своєї вини, що свідчить про намір останнього ухилитися від відповідальності. Зазначає, що жодному потерпілому обвинуваченим не компенсована заподіяна моральна та матеріальна шкода.

Також адвокат вказує, що суд не врахував, що власником транспортного засобу Hyundai Sonata, згідно свідоцтва про право власності, є ОСОБА_15 , а не ОСОБА_14 , при цьому право власності на транспортний засіб не переходить з моменту підписання договору купівлі-продажу, без проведення державної реєстрації зміни власника.

Вказує, що оскільки неправомірне володіння транспортним засобом Hyundai Sonata відбулося обвинуваченим, який не має права керування транспортним засобом внаслідок недбалості власника транспортного засобу, ОСОБА_15 , як власник транспортного засобу, має нести солідарну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підтримала, просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Апеляційну скаргу адвоката цивільних позивачів прокурор підтримала частково.

Адвокат цивільних позивачів свої апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Представник потерпілого та потерпілий просили підтримали думку прокурора.

Захисник та законний представник обвинуваченого проти задоволення апеляційних скарг заперечували.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_12 і на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, в частині вирішення питання щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, є слушними.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення може бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. ст. 412, 413 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання дійшов висновку про те, що в даному кримінальному провадженні додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до неповнолітніх не застосовується, оскільки обвинувачений не отримував водійського посвідчення, з чим колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Положеннями ст. 55 КК України передбачено, що однією з форм покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є позбавлення права керувати транспортними засобами, без уточнення факту отримання такого права, що свідчить про можливість застосування цього виду покарання і до осіб, які не отримували посвідчення водія. При призначенні позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування «основного покарання, і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому, строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КК України до неповнолітніх можуть бути застосовані додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати ні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження 51-944 кмо23) щодо застосування положень ст. ст. 55, 286, 289-1 КК України, особі яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому, обґрунтовуючи свої такі висновки, об`єднана палата виходила з того, що ні норми Загальної частини КК України, ні статті 286, 286-1 КК України не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року №3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Проаналізувавши зазначені норми закону, об`єднана палата зазначила, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст. ст. 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Тому, виходячи із аналізу положень ст. ст. 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК України, об`єднана палата дійшла висновку, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. ст. 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_12 основне покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого через м`якість.

Аналогічних висновків дійшов касаційний суд у постанові від 17 жовтня 2023 року у даній справі №205/848/21 під час розгляду касаційної скарги прокурора та перегляді ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, що у відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів є обов`язковими для врахування при новому розгляді судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що до ОСОБА_12 , який вчинив тяжке кримінальне правопорушення, враховуючи наслідки його злочинних дій у виді спричинення двом неповнолітнім потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також, середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження - двом повнолітнім потерпілим, його поведінку після вчинення злочину, який у вчиненні злочину щиро не розкаявся, з метою дотримання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, а також вищенаведених висновків суду касаційної інстанції в постанові №205/848/21 (провадження №51-2580км23) від 17 жовтня 2023 року, необхідно застосувати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Щодо апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то колегія суддів приходить до висновку про необхідність вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року відносно ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Так, вирішуючи питання заявлених позивачами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку вважав їх таким, що підлягають частковому задоволенню, та дійшов висновку про наявність законних підстав щодо стягнення з законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 , - ОСОБА_14 , на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 витрат на правову допомогу, що були понесені ними в ході судового розгляду даного кримінального провадження, у розмірі 30 000 гривень та 16 000 гривень відповідно.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати підтверджуються договорами про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року та від 02 лютого 2021 року, укладеними між позивачами та адвокатом ОСОБА_8 , а також актами приймання наданої правової допомоги від 17 жовтня 2022 року. Однак, суд першої інстанції не дотримався вимог закону щодо особи відповідача, а тому висновок суду щодо необхідності стягнення даних витрат саме з матері обвинуваченого ОСОБА_12 , - ОСОБА_14 , є передчасним, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , досяг повноліття, тобто, набув повної цивільної дієздатності, 03 листопада 2021 року, коли йому виповнилося 18 років, а тому, з цього моменту обов`язок відшкодування шкоди перейшов саме на нього, а тому, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу з матері обвинуваченого - ОСОБА_14 та не надав належної оцінки тим обставинам, що на момент ухвалення вироку обвинуваченому виповнилось 18 років, а відтак і його можливості нести матеріальну відповідальність самостійно, зокрема, щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

При цьому, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку хоча і вказав на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині відшкодування витрат на правову допомогу, проте фактично в резолютивній частині вироку відповідного рішення про стягнення витрат на правову допомогу не вказав, що свідчить про порушення судом положень КПК України.

Що стосується залишення без задоволення цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ПрАТ Страхова група ТАС про стягнення матеріальної шкоди, то даний висновок суду першої інстанції, колегія суддів також вважає передчасним, з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи, між ПрАТ Страхова група ТАС та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7109833, щодо забезпечення автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 , стоком дії від 02 квітня 2020 року по 01 квітня 2021 року.

ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження звернувся до суду із цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, в його позовній заяві було зазначено ПрАТ Страхова група ТАС як цивільного відповідача.

Однак, суд першої інстанції при розгляді цивільного позову у даному кримінальному провадженні не повно з`ясував обставини справи, що мають істотне значення, не врахував вищенаведене, та не залучивши ПрАТ Страхова група ТАС в якості відповідача, не мав можливості вирішити питання про стягнення з неї шкоди, завданої внаслідок ДТП, на користь потерпілої, що призвело до ухвалення передчасного рішення в цій частині.

А тому, з урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ПрАТ Страхова група ТАС про стягнення матеріальної шкоди, не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неповнотою судового розгляду, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Вищенаведені обставини, на думку колегії суддів, підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, скасовуючи вирок суду в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах адвоката, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства, тому вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду в цій частині - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до ОСОБА_12 при призначенні покарання положення ст. ст. 75, 104 КК України, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги, оскільки цивільний позивач і його представник не можуть подавати апеляційну скаргу щодо незгоди з призначеним покаранням ОСОБА_12 , а можуть подати лише в частині, що стосується вирішення цивільного позову, тому вказані доводи не є предметом розгляду апеляційного суду.

Отже, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 403, 404, 407, 409, 413, 415, 421 КПК України, а також, положеннями ст. 615 (в редакції Закону №2201-IX від 14 квітня 2022 року) КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_10 , апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року відносно ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_12 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волді з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти його про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року відносно ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року відносно ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Копію вироку вручити прокурору та направити ОСОБА_12 .

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в частині призначеного покарання в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4