Провадження № 1-кп/127/1116/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 30000336 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семки, Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, студента 4-го курсу Вінницького Національного аграрного університету, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 11.12.2022 приблизно о 23:00 год перебував у гуртожитку Вінницького національного аграрного університету, що за адресою: м. Вінниця, вул. Сонячна, буд. 2, в кімнаті 277 разом із потерпілим ОСОБА_6 . В цей час між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виникла суперечка словесного характеру. В ході даної суперечки в ОСОБА_4 виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, ОСОБА_4 наніс один удар кулаком правої руки ОСОБА_6 в ділянку лівої сторони тулуба. У подальшому ОСОБА_4 повалив ОСОБА_6 на ліжко, де утримуючи масою свого тіла, лівою рукою схопив за шию, після чого кулаком правої руки завдав більше 6 ударів в ділянку тулубу з лівої сторони, з яких однин у плече та п`ять по грудній клітині зліва в ділянку ребер.

У подальшому приблизно о 23:30 год ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вийшли на балкон, де останній продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , своїм лобом наніс один удар потерпілому в лобну ділянку ліворуч. В результаті чого у ОСОБА_6 відбулось стиснення верхньої та нижньої щелеп.

Внаслідок таких умисних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синців та саден на обличчі; синців на передній поверхні шиї зліва, на лівому плечі, на боковій поверхні грудної клітки зліва; травматичних відламів коронкових частин на верхній щелепі зліва 1-го зуба на 1/3, 2-го та 3-го зубів на рівні шийок; травматичних відламів коронкових частин на нижній шелепі 1-го зуба зліва на 1/2 та 1-го зуба справа на 1/2.

Вказані ушкодження у ОСОБА_6 за ступенем тяжкості належать: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синці та садна на обличчі до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995); синці на передній поверхні шиї зліва, на лівому плечі, на боковій поверхні грудної клітки зліва до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995); травматичні відлами коронкових частин на верхній щелепі зліва 1-го зуба на 1/3, 2-го та 3-го зубів на рівні шийок; травматичні відлами коронкових частин на нижній шелепі 1-го зуба зліва на 1/2 та 1-го зуба справа на 1/2 коронкової частини до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили стійку втрату загальної працездатності менш як на одну третину 15% (п`ятнадцять відсотків) (п.2.2.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, «Таблиця втрати загальної працездатності в результаті різних травм).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Також повідомив, що з потерпілим ОСОБА_6 є студентами Вінницького національного аграрного університету. 11.12.2022 у вечірню пору доби разом з ОСОБА_6 перебували у гуртожитку ВНАУ. Під час спілкування між ними виникла словесна суперечка, в ході якої він наніс потерпілому зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження. Про вчинене щиро шкодує. Заявлену потерпілим моральну шкоду визнає в розмірі 15 000 грн. Понесенні потерпілим витрати на правничу допомогу визнає на ту суму, яка буде підтверджена відповідними письмовими доказами. Обвинувачений також акцентував увагу суду на тому, що пропонував потерпілому компенсувати матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням пошкоджених зубів, в розмірі 2500 доларів США, від чого потерпілий категорично відмовляється і вимагає значно більше коштів, яких у нього немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 при призначенні його підзахисному міри покарання просив суд врахувати беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди, пов`язане з проходженням потерпілим обстеження в стоматологічній клініці «ВІНІНТЕРМЕД», часткове визнання суми моральної шкоди та бажання обвинуваченого компенсувати потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 2500 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що дійсно навчається з обвинуваченим ОСОБА_4 в ВНАУ. Зауважив, що раніше вони навіть товаришували. 11.12.2022 пізно ввечері, перебуваючи у гуртожитку ВНАУ, між ним та ОСОБА_4 виникла словесна суперечка, в ході якої обвинувачений наніс йому перелічені в обвинувальному акті травми. Також потерпілий зауважив, що після того обвинувачений просив у нього вибачення. Крім того, на наступний ранок пішов разом з ним в стоматологічну клініку «ВІНІНТЕРМЕД» в м. Вінниці, де потерпілий зробив рентген щелепи. За всі обстеження в тій клініці платив обвинувачений. При цьому підтвердив, що ОСОБА_4 пропонував йому в якості компенсації за пошкоджені зуби грошові кошти в розмірі 2500 доларів США, однак він відмовився від них, оскільки лікування зубів довготривале і обійдеться йому значно дорожче від запропонованої обвинуваченим суми. Тому заявлений до обвинуваченого цивільний позов підтримує в повному обсязі. Міру покарання просить обрати на розсуд суду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 підтримала заявлений потерпілим цивільний позов в повному обсязі. Вважає, що за ті тілесні ушкодження, які ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 обвинуваченого слід суворо покарати.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, думку потерпілого та його представника, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25 від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03 від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 122 КК України відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення; особу обвинуваченого (раніше несудимий, молодого віку, за місцем реєстрації характеризується з позитивної сторони, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, студент ВНАУ, за місцем навчання зарекомендував себе як здібний, дисциплінований, ввічливий студент).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення полягає в тому, що обвинувачений від початку зізнавався у вчиненому та повідомляв про всі обставини вчинення цього кримінального правопорушення.

Часткове відшкодування матеріальної шкоди полягає в повній оплаті обвинуваченим медичних послух пов`язаних з обстеженням потерпілого в медичному центрі «ВІНІНТЕРМЕД».

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

За вищевикладених обставин, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: визнання вини, щире каяття, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді обмеження волі на певний строк, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України та ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 було подано до суду позовну заяву до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та судових витрат у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. При цьому, розмір моральної шкоди потерпілий обґрунтовує дороговартісним тривалим лікуванням пошкоджених зубів, що є для нього фінансовим тягарем. Вважає заявлену суму мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання та ті незручності, які доводиться переносити через дискомфорт пошкоджених здорових зубів. 30 000 гривень це орієнтовна сума судових витрат на правничу допомогу.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.

Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Фактично наявність спричиненої потерпілому моральної шкоди неоспорюється обвинуваченим та його захисником, тому дана обставина не потребує доказування. Оспорюється лише її розмір.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

На переконання суду, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, має бути достатнім насамперед для можливості відновлення потерпілим повноцінного та нормального ритму життя, беручи до уваги вік ОСОБА_6 , для його навчання та налагодження спілкування із оточуючими людьми. Моральна шкода за своїм змістом не повинна бути способом вирішення всіх майбутніх можливих побутових і не тільки проблем.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд, оцінює завдану потерпілому ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_7 до завершення судового розгляду вказаного кримінального провадження не було надано документального підтвердження процесуальних витрат, тому їх долю суд при ухваленні вироку не вирішує.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні відсутні, арешти на майно не накладались.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 122 КК України, ст. ст. 128, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та судових витрат у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди грошові кошти в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази по кримінальному провадженню № 30000336, а саме:

- СД диск з «ВІНІНТЕРМЕД» із ОПТГ від 12.12.2022; фотографію рентгену ОСОБА_6 від 12.12.2022 з «ВІНІНТЕРМЕД»; фіскальний чек з ТОВ «ВІНІНТЕРМЕД ЛТД» за цифровий ортопантомографічний знімок від 12.12.2023; оригінал розписки ОСОБА_4 від 12.12.2022; квитанцію №907412 благодійна організація «Вінницький обласний благодійний Фонд допомоги хворим»; виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 із КНП «ВМКЛ ШМД» від 15.12.2022; рентген грудної клітини ОСОБА_6 з КНП «ВМКЛ ШМД» від 17.12.2022; рентген черепа ОСОБА_6 з КНП «ВМКЛ ШМД» від 15.12.2022; фрагменти зубів, які повернуті під розписку ОСОБА_6 залишити ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: