Провадження №1-кп/512/45/23
"19" жовтня 2023 р. смт Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року смт. Саврань

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2023 за №0000118, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бобрик Другий, Любашівського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2022 за частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статей 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 та частиною 4 статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2023 року, близько 03 години 30 хвилин (точного часу в ході судового розгляду не встановлено) в умовах воєнного стану, який введено на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 та продовженого відповідно до Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022 (затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ), №259/2022 від 18.04.2022 (затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ), №341/2022 від 17.05.2022 (затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ), №573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ), №757/2022 від 07.11.2022 (затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ), №58/2023 від 06.02.2023 (затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ), ОСОБА_4 , керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, прибув до домоволодіння, належного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів і з метою власного збагачення, в той же день та час ОСОБА_4 , діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його дії залишаються ніким не помічені, умисно, через неогороджену частину території домоволодіння ОСОБА_5 зайшов на територію подвір`я домоволодіння, звідки таємно викрав належний ОСОБА_5 велосипед чорно зеленого кольору марки «Azimut Power 29»; вартістю 3000 гривень. В подальшому ОСОБА_4 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3000 гривень. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24 березня 2023 року, близько 04 години 30 хвилин, (точного часу в ході судового розгляду не встановлено), ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, який введено на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 та продовженого відповідно до Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022 (затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ), №259/2022 від 18.04.2022 (затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ), №341/2022 від 17.05.2022 (затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ), №573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ), №757/2022 від 07.11.2022 (затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ), №58/2023 від 06.02.2023 (затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ), керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, перебуваючи за межами с.Вишневе Подільського району Одеської області, де знаходились вівці, належні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю с.Вишневе Подільського району Одеської області, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його дії залишаються ніким не помічені, умисно, таємно, шляхом відкритого доступу до отари овець, намагався заволодіти належним ОСОБА_6 ягням віком два тижні, вартістю 700 гривень, зв`язавши останнього, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки з викраденим ним майном був зупинений власником ОСОБА_6 , який охороняв отару, та кинувши ягня, втік з місця події.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України тобто у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень вручено ОСОБА_4 16.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 17.08.2023 відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженню №0000118 від 24.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185 КК України був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці тобто з 17.08.2023 по 16.10.2023.

10.10.2023 до Савранського районного суду надійшло клопотання публічного обвинувача прокурора Любашівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на два місяці і утримання в Державній установі Одеський слідчий ізолятор.

12.10.2023 ухвалою Савранського районного суду Одеської області справу призначено до судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 24.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185 КК України.

Крім того, вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Любашівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.12.2023.

Допитаний у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185 КК України, визнав повністю. Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь, розкаюється у вчиненому.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та вказав, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Просив суд суворо покарати ОСОБА_4 відповідно до закону та призначити йому покарання пов`язане з позбавленням волі на встановлений законом строк.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі та вказала, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Просила суд суворо покарати ОСОБА_4 відповідно до закону та призначити йому покарання пов`язане з позбавленням волі на встановлений законом строк.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілих.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого і судових витрат.

Крім того, відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України до 02.03.2022 передбачалася за крадіжку, вчинену у великих розмірах, що згідно Примітки, цієї статті: у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. Але згідно із змінами внесеними у відповідності з законом № 2117-IX від 03.03.2022, частина четверта статті 185 після слів "у великих розмірах" доповнена словами "чи в умовах воєнного або надзвичайного стану".

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, запроваджено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останні раз Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 до 18 листопада 2023 року включно.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України тобто у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує наступне:

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

- ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які в силу частини 5 статті 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів;

- особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета - збагачення), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення по епізоду обвинувачення за частиною 4 статті 185 КК та незакінчений замах на вчинення кримінального правопорушення по епізоду обвинувачення за частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілим);

- поведінку обвинуваченого після вчинення злочинних дій, яка була активною, зокрема, обвинувачений сприяв слідству у встановленні обставин справи;

- особу обвинуваченого, який визнав свою вину; щиро розкаявся; проживає за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області ОСОБА_4 має шкідливі звички, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП "Любашівська БЛІЛ" не перебуває;

- особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий:

14.02.2005 Любашівським районним судом Одеської області за ч. 2 статті 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 , ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі;

06.06.2014 Любашівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

25.05.2018 Любашівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років і шість місяців позбавлення волі;

29.06.2022 Київським районним судом м. Одеси за частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статей 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_4 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, та вказана в обвинувальному акті.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшують їх суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

До обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого суд відносить рецидив злочинів.

Водночас така обставина, як вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння не може бути врахована судом, оскільки обвинувачений в судовому засіданні заперечував вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, а доказів зворотного прокурором не надано

Згідно з приписами частини третьої статті 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу.

За змістом частин першої, четвертої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частиною 4 статті 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статті 71 КК (за сукупністю вироків).

У постанові від 11 грудня 2018 року в справі № 311/480/15-к (провадження № 51-2591км18) колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що «частина 1 статті 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення».

У постанові від 25 червня 2018 року в справі № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку про те, що у кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні частиною 4 статті 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами частиною 1 статті 71 вказаного Кодексу.

Отже, на думку суду, алгоритм призначення покарання у даному кримінальному провадженні повинен бути наступним.

Спочатку належить призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 та частиною 4 статті 185 КК України. Після цього, за правилами статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м.Одеси від 29.06.2022 року.

Суд зауважує, що ОСОБА_4 вчинив дані кримінальні правопорушення у період іспитового строку, що стає фактичною підставою для визнання призначеного за попереднім вироком покарання, від відбування якого він звільнявся, таким, що належить відбувати реально (частина 3 стаття 78 КК України).

Крім того, згідно з частиною 3 статті 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Як убачається з роз`яснень, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

В абзаці 4 пункту 10 зазначеної постанови зазначено, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суд має розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

В даному випадку суд вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде призначене останньому покарання за частиною 4 статті 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, за частиною 3 статті 15 частини 4 статті 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на строк 5 років.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_4 вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2022 засуджено за частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статей 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, тобто до повного відбуття покарання він вчинив нове кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати частину 1 статті 71 КК України і визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2022, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за статтею 50 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Матеріальна шкода по кримінальному провадженню відшкодована.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 12.04.2023 № СЕ-19/116-23/5881-ТВ у сумі 717 грн 00 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 на тимчасово вилучене майно скасувати.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 70, 71, 72, частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик Другий, Любашівського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2022 за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статей 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 15 частиною 4 статті 185 та частиною 4 статті 185 КК України та призначити йому покарання:

- за частиною 3 статті 15 частини 4 статті 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на строк 5 (п`ять) років;

- за частиною 4 статті 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Відповідно до статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі статті 71, частини 3 статті 78 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 шляхом часткового складання з повністю невідбутого ним покарання у виді п`яти років позбавлення волі за вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2022 частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, чотири місяці позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_4 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років сім місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком суду законної сили, зарахувавши йому відповідно до частини 5 статті 72 КК у загальний строк покарання строк попереднього тримання під вартою, з 17.08.2023 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у провадженні на проведення судової товарознавчої експертизи від 12.04.2023 № СЕ-19/116-23/5881-ТВ у сумі 717 грн 00 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази, а саме:

- велосипед марки «Azimut Power 29» повернути власнику ОСОБА_5 ;

- чохол із термосом, в`язану весняну шапку синього кольору, змив на марлевому тампоні з пластикової пляшки від пива «Львівське1715», змив з керма велосипеда на марлевому тампоні, змив з керма велосипеда правої сторони на марлевому тампоні, папілярні узори з керма велосипеда «Азімут» знищити;

- поліетиленовий мішок ємкістю 50 кг., мотузок довжиною 1,2 метра, скляну банка ємкістю 3 літри із консервованими помідорами, скляну банка ємкістю 1 літр із консервованими огірками повернути за належністю.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 на тимчасово вилучене майно скасувати.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілими або їх представниками - у частині, що стосується інтересів потерпілих, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подання апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1