КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1340/20
Провадження № 1-кп/534/18/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000439 від 12.07.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горішні Плавні (Комсомольськ), Полтавської області, українця, громадянина України, офіційно не працює, не одружений проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не має інвалідності, не є учасником бойових дій, на утриманні нікого немає, раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в :

Суд, допитавши обвинуваченого та потерпілого у судових засіданнях у цій справі, дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, дійшов наступних висновків.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

11 липня 2020 року близько 15год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись біля входу до бару «Молекула», що розташований за адресою м. Горішні Плавні, пр-т Героїв Дніпра, буд. №2, зустрів раніше знайомого ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та мети, відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 3S» золотистого кольору ІМЕІІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю відповідно висновку експерта № 880 Кр від 14.07.2020 року- 1 466, 67 грн. який належить ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму загальну суму 1 466, 67 гривень.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засідання надав покази, за змістом яких свою вину визнав повністю та повідомив, що біля дверей кафе «Молекула» він зустрів потерпілого ОСОБА_6 , якому стало зле, після чого обвинувачений відвів потерпілого на зупинку поряд з кафе та коли потерпілий був при свідомості забрав у потерпілого мобільний телефон та потім продав його у ломбард, отримавши за це 300 грн. Гроші, отримані за телефон, обвинувачений витратив на себе.

У останньому слові обвинувачений, за змістом, серед іншого, просив суд суворо не карати, вину визнав повністю, та просив у потерпілого пробачення, щиро каївся у вчиненому.

У судовому засіданні потерпілий надав покази, за змістом яких в липні місяці приблизно о 16 год. 00 хв. направлявся з роботи у тверезому стані на автобусній зупинці за адресою: м. Горішні Плавні, просп. Героїв Дніпра, 4, де обвинувачений зі своїм другом попросив у потерпілого цигарку, на що отримали відмову. Коли потерпілий вирішив піти далі отримав удар в спину, від удару потерпілий впав та зашкодив праву руку після чого обвинувачений з другом підняли потерпілого, посадили його на лавку, після чого обвинувачений забрав з карманів потерпілого пачку цигарок та мобільний телефон і залишив потерпілого на зупинці. Потерпілий одразу до поліції не звертався. Написав заяву тільки після того як його дочка знайшла мобільний телефон у ломбарді.

З урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд не допитував свідків.

Крім того, обставини справи підтверджуються також такими доказами:

- рапортом про зареєстровану заяву від 11.07.2020 про вчинення грабежу (т.

1 а.с. 108-109);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.07.2020 (т. 1 а.с. 110);

- протоколом огляду місця події з фототаблицями та DVD-R диском (т. 1 а.с. 111-114);

- заявою ОСОБА_8 про передачу мобільного телефону, який належить потерпілому та був викуплений його дочкою з ломбарду (т. 1 а.с. 115);

- протокол огляду предметів від 13.07.2020 з фототаблицями (т.1 а.с. 118-122);

- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 13.07.2020 (т. 1 а.с. 123);

- висновком експерта № 880/Кр від 14.07.2020 (т. 1 а.с. 127-131);

- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 17.07.2020 (т. 1 а.с. 135);

- відповідь на запит щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , який звертався до «Ломбарду «Діамантовий дім» № 119 м. Горішні Плавні для отримання кредиту під заставу мобільного телефону (т. 1 а.с. 140).

Оцінка інших доказів, досліджених судом під час розгляду цього кримінального провадження.

Суд зауважує, що свідка обвинувачення ОСОБА_10 не було допитано у судовому засіданні, оскільки учасники кримінального провадження не наполягали на його допиті.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Разом з тим до матеріалів кримінального провадження судом долучено та досліджено протокол слідчого експерименту від 17.07.2020 (т.1 а.с. 136-139) за участю вказаного свідка обвинуваченого. Відомості, зафіксовані у цьому протоколі слідчого експерименту ґрунтуються на показах свідка ОСОБА_10 .

Протокол огляду диску, на якому розміщено відеозапис (т.1 а.с. 132-134), також ґрунтується на показах свідка ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань (ч. 1 ст. 240 КПК України).

Слідчим експериментом (т.1 а.с. 136-139) перевірено і уточнено відомості, які надав свідок ОСОБА_10 .

Під час огляду диску слідчий фактично отримав покази свідка ОСОБА_10 , щодо зафіксованих на відеозаписі, який розмішений на відповідному диску.

Оскільки судом допит свідка ОСОБА_11 безпосередньо у судовому засіданні не здійснювався, а на його показах, наданих на стадії досудового розслідування та зафіксованих у протоколі огляду диску, слідчому експерименті, ґрунтуються і цей протокол огляду диску і вказаний протокол слідчого експерименту, то суд позбавлений можливості обґрунтовувати цей вирок зазначеними протоколами слідчих дій в силу вимог ч. 4 ст. 95, ч. 2 ст. 23 КПК України та відповідно не бере їх до уваги.

Суд, керуючись ч. 4 ст. 95, ч. 2 ст. 23 КПК України, не бере до уваги доданий до матеріалів кримінального провадження за клопотанням прокурора протокол допиту свідка ОСОБА_12 (т.1 а.с. 116-117) оскільки вказаний свідок безпосередньо судом не допитувався, учасники кримінального провадження на його допиті не наполягали.

Суд дійшов висновку, що копії листків непрацездатності ОСОБА_6 серія АДЯ № 340662 виданий 13 липня 2020 та серія АДЯ № 376293 виданий 08 жовтня 2020 (т.1 а.с. 94-95) випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 (т.1 а.с. 96) не підтверджують обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення оскільки тілесні ушкодження, зафіксовані у вказаних медичних документах обвинуваченим, ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 не наносилися.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди завданої злочином.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Мотиви призначення покарання.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Обвинувачени, захисник, просили суд призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Представник потерпілого в судовому засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Потерпілий в судовому засіданні просив суд покарати суворо обвинуваченого, цивільний позов повністю задовільнити.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений неодружений, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Щодо поведінки обвинуваченого під час судового розгляду справи.

Обвинувачений декілька разів під час розгляду судом цього кримінального провадження без поважних причин та без повідомлення про відповідні причини не з`являвся у судові засідання, тобто умисно ухилявся від суду, у зв`язку з чим судом було застосовано приводи до обвинуваченого ОСОБА_4 (ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.01.2021, 21.10.2021, 29.03.2022, 13.04.2022, 14.03.2023).

До того ж на підставі ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.04.2022 судом було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , доручено розшук обвинуваченого слідчому слідчого відділу ВП № 2 РУП ГУНП в Полтавській області, контроль за виконанням цієї ухвали судом покладено на Горішньоплавнівський відділ Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області. Провадження у цій справі було зупинено.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.05.2022 відновлено судове провадження у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 був фактично розшуканий.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Частина 1 ст. 186 КК України передбачає такі види покарання: штраф від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, виправні роботи на строк до двох років, арешт на строк до шести місяців, позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Враховуючи викладене, обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що покарання слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, призначивши покарання не занадто м`яке, не суворе, у тому числі не пов`язане з позбавленням волі, а саме громадські роботи, визначивши мінімальний їх строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 186 КК України.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Відповідно до довідки № 954 від 22.07.2020 обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Розгляд цивільного позову.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 2 494 грн., завданої внаслідок скоєння ОСОБА_4 та 10 000 грн моральної шкоди завданої кримінальним правопорушень.

У судовому засіданні потерпілий підтримував свій позов у повному обсязі.

Суд дійшов висновку про повне задоволення цивільного позову.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався. Проте, з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження суд вбачає підстави для його застосування до набрання вироком законної сили.

До того ж, суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався. Ураховуючи обставини, визначені ст.178 КПК України, та взявши до уваги ризики, передбачені пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, а також у зв`язку із забезпеченням виконання вище зазначеного вироку, у межах, дозволених КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , якому визначено покарання у виді громадських робіт, суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_13 за даним вироком.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 653 гривень 80 копійок (шістсот п`ятдесят три гривні вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 12 494 гривні 00 копійок (дванадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні) моральної та матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Речовий доказ у справі: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 3 S» золотистого кольору залишити у потерпілого як йому належне.

Обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього такі обов`язки:

- прибувати за викликом суду, для проведення процесуальних дій за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі с. Салівка, Кременчуцького району Полтавської області без дозволу суду;

- не відвідувати установи, де здійснюється реалізація алкогольних напоїв, типу бар, кафе, ресторан, нічний клуб тощо, окрім тих, які здійснюють роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, включаючи напої, та тютюнові вироби;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Направити копію вироку для виконання в частині застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого та прокурору Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ