Справа № 305/661/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурори ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/470/23, за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03.01.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000017, відомості про кримінальне правопорушення в якому 03.01.2015 внесені до ЄРДР відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_7 , необхідно повернути прокурору для повторного внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України. Так, судом встановлено, що Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» зі змінами і доповненнями, внесеними Законом України №321-IX від 03 грудня 2019 року, який відповідно до пункту І розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» набирає чинності з 1 липня 2020 року, внесено зміни до законодавчих актів України а саме: КУпАП, КК України та КПК України. Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, зі змінами, внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018, - належить до кримінальних проступків. Пунктом 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, імперативно визначено, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і на момент набрання ним чинності до судового розгляду не призначені, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України. Враховуючи, що умисне легке тілесне ушкодження (ч.1 ст.125 КК України), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, і що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 не призначене до судового розгляду, наведені матеріали не відповідають вимогам закону тому, у відповідності до вимог п. п. 5 п. 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу на те, що всупереч приписів законодавства, підготовче судове засідання у кримінальному провадженні проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 . Своєю чергою прокурором у ході підготовчого судового розгляду долучено лист Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області про те, що обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ухвали Рахівського районного суду від 06.06.2017 оголошено в розшук, його місцезнаходження невідоме. Отже, суд дійшов висновку, що перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у розшуку не є перешкодою щодо проведення судового розгляду без його участі та ухвалив рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору. Зауважує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні повернуто прокурору з формальних підстав. Просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт повернути до місцевого суду на стадію підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , підлягає закриттю.

Апеляційний розгляд проводиться без участі обвинуваченого та потерпілої, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його проведенню. При цьому, береться до уваги те, що: обвинувачений та потерпіла вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання; будь-яких клопотань про відкладення його розгляду на інший термін та даних про поважність причин їх неявки до апеляційного суду не подавали; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки у судове засідання будь-кого зі сторін кримінального провадження; прокурорка не заперечувала щодо проведення судового засідання без участі обвинуваченого та потерпілої; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Відповідно до частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно підпункту 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали Рахівського районного суду від 13.07.2023 за наслідками підготовчого судового засідання прийнято рішення про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України для повторного внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, оскарження якої з огляду на наведені положення Закону не передбачено, а тому вказана ухвала суду не може бути предметом розгляду апеляційним судом.

З таким висновком погодився і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду, констатувавши у постанові від 07.12.2020 (справа №161/8011/20, провадження №51-5737 ск 20) про те, що рішення апеляційного суду щодо відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу місцевого суду, якою повернуто обвинувальний акт прокурору з урахуванням вимог глави 25 КПК України, узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 9, ч. 4 ст. 399 КПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також п. п. 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 22. 11. 2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» і є вірним.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що КПК України не передбачає, яке саме рішення має постановити апеляційний суд у випадку відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду, слідчого судді, яке не підлягає оскарженню, колегія суддів апеляційного суду керується ч. 6 ст. 9 КПК України, а також висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду, які згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року (із змінами та доповненнями) є обов`язковими та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18, провадження № 51-1588км19 ) та в Ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України повернуто прокурору для повторного внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, - що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 , апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Керуючись ст. ст. 291, 399, 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_6 , на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03.01.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: