Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2966/23
Провадження № 1-кп/553/1246/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000570 від 14.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжено до 11.11.2023, до обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

За посиланням прокурора обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом не виконання покладених на нього обов`язків.

Також у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту, яке вмотивовано продовженням існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недоцільністю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечень не мали.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 наголошуючи на недоведеності стороною обвинувачення продовження існування заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недоцільності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, прохала відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Вказувала, що вказані прокурором ризики є лише припущенням, доказів можливості переховування обвинуваченого або здійснення ним впливу не надано, ОСОБА_6 тривало, а саме з 10.08.2023, утримується під вартою, а лише тяжкість можливого покарання, не може слугувати єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, може постійно проживати за місцем реєстрації, де мешкають його батьки, які у свою чергу мають доходи і потребують його допомоги. Також захисником стверджено про бажання обвинуваченого стати на захист держави.

Обвинувачений ОСОБА_6 позицію свого захисника підтримав повністю.

Вирішуючи заявлені клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Враховуючи, що запобіжні заходи у відношенні обвинувачених були обрані за ухвалами слідчих суддів в межах досудового розслідування, які в подальшому були продовжені, ст. 315 КПК України визначено право суду продовжити обраний у відношенні обвинуваченої особи запобіжний захід, суд вважає, що вирішенню підлягає питання доцільності продовження строку раніше застосованих запобіжних заходів.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Заслухавши доводи учасників, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, аніж застосований до обвинувачених запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Так, обвинуваченій ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, законного джерела існування остання не має та під загрозою покарання може вдатись до переховування, продовжити кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню, тому застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу на даний час не є виправданим.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, до затримання не працював, за місцем реєстрації не проживав, має міцні соціальні зв`язки, місце проживання. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, перешкоджати кримінальному провадженню, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів потенційно може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому наразі у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, та з огляду на стадію судового провадження свідки, ще не допитувались, питання про обсяг доказів, які підлягатимуть дослідженню не вирішувалось.

Заслухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи наразі не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів. З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , тяжкості злочинів та характеру пред`явленого обвинувачення, наведені стороною захисту обставини щодо доцільності застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд не приймає та наголошує, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого наразі може гарантувати виключно найсуворіший запобіжний захід.

Щодо продовження застосованого до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено підстав його зміни, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати. Оцінюючи виправданість продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово суд, з врахуванням визначених ст.178 КПК України обставин, вказує на доцільність продовження застосованого запобіжного заходу, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 07.01.2024 включно.

Продовжити застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на неї у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України обовязків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1