БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 946/6099/23
Провадження № 1-кс/497/990/23
УХВАЛА

про розгляд заяви щодо відводу слідчому судді

30.11.23 року суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши у приміщенні суду в м.Болград заяву адвоката ОСОБА_2 представника гр. ОСОБА_3 про відвід судді,

ВСТАНОВИЛА:

27.11.2023 року до Болградського районного суду Одеської області через електронний суд надійшла заява, підписана адвокатом ОСОБА_2 представником гр. ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 , як слідчого судді від розгляду ним скарги гр. ОСОБА_3 у спр.№946/6099/23 (пр.№1-кс/497/979/23), стверджуючи про наявність у вказаного слідчого судді особистої зацікавленості у розгляді справи, - не мотивуючи свою думку та не надавши жодного доказу на її підтвердження, та, навіть не надавши відомостей про суть справи, яку розглядає вказаний слідчий суддя.

Зазначена заява про відвід розподілена відповідно до вимог ст.35 КПК України для розгляду іншому судді судді ОСОБА_1 , оскільки, відповідно до ст.81 цього ж Кодексу, в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. В разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. 2. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження суд, який його здійснює. 3. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів. 4. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Розгляд вищевказаної заяви про відвід було призначено ухвалою суду на 14:00год. 30.11.2023р., але 29.11.2023р. до суду на ім`я судді ОСОБА_1 надійшла заява від імені самої гр. ОСОБА_3 , також через електронний суд, якою заявниця заявляє відвід судді ОСОБА_4 , як слідчого судді від розгляду ним скарги гр. ОСОБА_3 у спр.№946/6099/23 (пр.№1-кс/497/979/23), також стверджуючи про наявність у вказаного слідчого судді особистої зацікавленості у розгляді справи, та стверджуючи (дослівно) «що він є упередженим, перебуває під впливом злочинної організації прокурора ОСОБА_5 , я(?) виготовила підроблені документи на імя ОСОБА_6 на так званий «пором «кислицький»; та стверджуючи, що дії судді ОСОБА_4 свідчать про те, що він реалізує наказ прокурора ОСОБА_5 щодо надання сприяння злочинній організації у подальшому використанні вказаних підроблених документів, не зазначаючи, яких саме і яким чином це сприяння відбувається. Крім того, заявниця стверджує, що у зв`язку з її переконаністю у сприянні суддею ОСОБА_4 прокурору ОСОБА_5 у використанні підроблених документів, подала скаргу до Вищої ради правосуддя стосовно цих дій вказаного судді. Крім того, заявниця просить: «надати оцінку резолютивній частині ухвали Одеського апеляційного суду від 27.10.2023, якою суд констатував, що пором ВИЛ-0224-К, власником якого є ОСОБА_7 , а орендарем ТОВ «Злагода» (директор ОСОБА_3 ) наразі має назву «Кислицький» внаслідок перереєстрації порому на ОСОБА_6 на підставі підроблених документів» вважаючи, очевидно, що суд, який розглядає питання щодо наявності підстав для відводу, буде розглядати скаргу по суті.

Крім того, в день, призначений для розгляду заяви про відвід 30.11.2023р. до початку судового розгляду до суду також на ім`я судді ОСОБА_1 надійшла заява від імені самої гр. ОСОБА_3 , теж через електронний суд, назва заяви вказана як "додаткові пояснення у справі", якою заявниця просить долучити до справи лист її представника до Європейського суду з прав людини, а також просить суд: уникати використаних підроблених документів, не надавати сприяння злочинній організації прокурора ОСОБА_5 у використанні підроблених документів, зрозуміти, що підроблення документів не зникне, якби прокурору ОСОБА_5 того не хотілося б, та не перебирати на себе відповідальність за злочини, вчинені злочинною організацією прокурора ОСОБА_5 ; при цьому у заяві з додатковими поясненнями не зазначено, яким саме чином усі ці клопотання стосуються розгляду заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_4 від його участі в розгляді саме справи №946/6099/23 (пр.№1-кс/497/979/23), тобто не містять підстав і пояснень на обґрунтування вимог заяви про відвід.

У судове засідання з розгляду вищевказаних заяв про відвід учасники провадження не прибули, були сповіщені про дату, час та місце розгляду заяви, але їх неявка не перешкоджає ухвалення рішення судом щодо вимог заяви у нарадчій кімнаті.

Розглянувши вищевказані заяви та «додаткові пояснення» разом з додатками, вивчивши матеріали справи №946/6099/23 (провадження №1-кс/497/979/23), що була витребувана в слідчого судді ОСОБА_8 відповідною ухвалою, врахувавши думку заявників, судом з`ясоване наступне.

23.11.2023р. до Болградського районного суду Одеської області з ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.10.2023р. про визначення підсудності через неможливість утворити склад суду в Ренійському районному суді Одеської області, надійшла скарга гр. ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розподілена для розгляду судді ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 від 23.11.2023р. було відкрите провадження за скаргою, розгляд якої призначено було на 12:30год. 27.11.2023р., однак, як вказано вище, 27.11.2023 року до Болградського районного суду Одеської області через електронний суд надійшла заява, підписана адвокатом ОСОБА_2 представником гр. ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 , як слідчого судді від розгляду вказаної скарги гр. ОСОБА_3 у справі №946/6099/23 (провадження №1-кс/497/979/23), стверджуючи про наявність у вказаного слідчого судді особистої зацікавленості у розгляді справи, але не мотивуючи свою думку та не надавши жодного доказу на її підтвердження, та, навіть не надавши відомостей про суть справи, яку розглядає вказаний слідчий суддя.

З вищевказаних заяви представника гр. ОСОБА_3 та письмових пояснень самої гр. ОСОБА_3 про відвід та додатків до заяви, а також з матеріалів справи №946/6099/23 (провадження №1-кс/497/979/23), що була витребувана в слідчого судді ОСОБА_8 відповідною ухвалою, вбачається, що, на думку заявників, слідчий суддя ОСОБА_4 має особисту зацікавленість в розгляді справи зі скаргою заявниці ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_2 стосовно дій прокурора ОСОБА_5 щодо розслідування діяльності незазначеної заявницею організації, яку вона називає злочинною і діяльність якої стосується використання підроблених документів щодо порому ВИЛ-0224-К, власником якого є ОСОБА_7 , орендарем ТОВ «Злагода» (директор ОСОБА_3 ), і який станом на теперішній час має назву «Кислицький» внаслідок незаконної (на думку заявниці) перереєстрації порому на гр. ОСОБА_6 .

Суд, що розглядає заяву про відвід у кримінальному процесі має з`ясувати обґрунтованість і наявність підстав для усунення учасника кримінального процесу від участі у справі за заявою сторони, прокурора, тощо за наявності передбачених процесуальним законом обставин, що викликають сумніви в їх неупередженості. Метою застосування інституту відводів є: 1) належне виконання завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України); 2) забезпечення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження; 3) ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення в кожному кримінальному провадженні.

Однак заявниця та її представник, очевидно вважаючи, що суд, який розглядає питання щодо наявності підстав для відводу, буде розглядати скаргу по суті, не надавши відомостей та доказів на існування підстав для усунення від розгляду скарги слідчого судді ОСОБА_4 про що просять у заяві про відвід, надають пояснення і докази по суті скарги, з яких не вбачається фактів неупередженості слідчого судді, який скаргу ще не встигнув розглянути і навіть не розпочав лише призначив до розгляду, також й не вбачається неналежного виконання слідчим суддею ОСОБА_4 завдань кримінального провадження та незабезпечення ним всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, тим більш не вбачається, що ним було ухвалено будь-яке незаконне та необґрунтоване і несправедливе рішення у вказаному кожному кримінальному провадженні з розгляду скарги на дії органів досудового розслідування.

Навпаки, з наданих суду матеріалів і заяв вбачається, що заяви про відвід ОСОБА_3 та її представника є необґрунтованими, а з факту наявності необґрунтованих заяв про відвід слідчому судді вбачається їх безпідставність та способом затягування заявниками строку розгляду самої скарги, що є зловживанням правом.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією з найважливіших ознак демократичної та правової держави є незалежність та неупередженість суду. Це одна з основних засад судочинства в Україні, один з основоположних принципів організації та діяльності судових органів. Принцип неупередженості суду реалізується за допомогою встановлення у процесуальному праві інституту відводу судді від участі у розгляді справи. Інститут відводу судді важливий процесуальний засіб забезпечення неупередженого й об`єктивного судочинства та виконання рішень, що надає можливість відсторонити від участі у процесі особу, яка може мати особисту заінтересованість. За допомогою інституту відводу як процесуального засобу має бути забезпечене неупереджене й об`єктивне судочинство, тобто виконання завдань кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя … зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами ним може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Відвід має бути вмотивованим.

Крім того, відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя…. не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані у результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною четвертою статті 35 КПК України визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. 2.У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім того, обставини, що виключають участь слідчого судді у справі, викладені у ст.76 КПК України. Тобто, вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу визначений ст.75 КПК України та ст. 76 КПК України.

Таким чином, лише пряма чи побічна заінтересованість судді в результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору в нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими. Наприклад, суддя може заявити самовідвід з цієї підстави, якщо він або його близькі родичі у тій чи іншій мірі залежні від однієї з сторін. Якщо заяву про відвід з цієї підстави подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Чинним законодавством не передбачено, якими саме засобами доказування можуть бути доведені підстави для відводу, зокрема, чи допускається доведення обґрунтованості відводу показаннями свідків. Виходячи із сутності судового доказування, яке має на меті переконати суд в існуванні певних фактів, вважається, що доказування підстав для відводу, який вирішується самим суддею, не має практичного сенсу, оскільки докази оцінює суддя, якому заявлено відвід.

Обставинами, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, можуть бути також незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді, тощо. Для того щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони також мають бути доведеними.

Спеціальною підставою для відводу судді є також й порушення порядку визначення судді для розгляду справи, який встановлений чинним законодавством якщо суддя чи колегія суддів сформована без дотримання встановленого порядку, тоді відвід підлягає задоволенню.

З досліджених судом вищевказаних матеріалів скарги та заяви про відвід не вбачається зазначення фактів і обставин, підкріплених належними доказами на підтвердження прямої чи побічної особистої заінтересованості судді ОСОБА_4 в розгляді скарги заявниці, як не вбачається і підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу що визначені ст.ст.75-79 КПК України, а тому, суд дійшов висновку, що вищезазначена заява про відвід слідчого судді задоволенню не підлягає, у тому числі що визначені пунктом 4ч.1ст.75 КПК України "за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості".

Так, вищевказана заява про відвід з додатками і матеріали самої справи №946/6099/23 (провадження №1-кс/497/979/23), що перебуває у провадженні слідчого судді ОСОБА_4 , не містять доказів, що вказують на наявність сформованої думки вказаного слідчого судді щодо результатів розгляду вищезазначеної скарги ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) органу досудового розслідування), та й не може бути, оскільки скарга не розглянута, а наявність впевненості в заявниці сумнівів в неупередженості слідчого судді та її переконання в існуванні «злочинної організації», як стверджується у додаткових поясненнях є лише припущенням, яке суд не може брати до уваги, та є нічим іншим, як припущенням завчасною невдоволеністю майбутнім рішенням судді щодо результатів розгляду скарги що розглянути неможливо, оскільки суд не має повноважень розглядати дії та обставини. що ще не настали, тобто, які не існують.

Крім того, з тексту заяви та додаткових письмових пояснень до заяви про відвід вбачається недопустимі рекомендації фактично вказівки заявниці суду щодо розгляду її заяви: «уникати використаних підроблених документів, не надавати сприяння злочинній організації прокурора … зрозуміти… не перебирати на себе відповідальність за злочини, вчинені злочинною організацією прокурора…», як і повідомлення про звернення до вищої ради правосуддя зі скаргою на суддю, яка не стосується розгляду зави про відвід, є намаганням вплинути на остаточне рішення судді, яка розглядає заяву відвід, але, оскільки сама заява про відвід не містить пояснень яким саме чином усі ці клопотання та відомості стосуються розгляду заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_4 від його участі в розгляді саме справи №946/6099/23 (пр.№1-кс/497/979/23), тобто не містять підстав і пояснень на обґрунтування вимог заяви про відвід це є зловживанням заявницею та її представником правом на звернення до суду, оскільки в заявах про відвід не зазначається жодної обставини та підстави на підтвердження існування необхідності захисту прав ОСОБА_3 від дій слідчого судді.

Так, в рішенні Вищої Ради Правосуддя №618/0/15-23 від 06.06.2023р., вказано, що «про тиск та втручання у здійснення правосуддя з боку вказаної особи шляхом висловлення погроз та необґрунтованих звинувачень… через заявлення ОСОБА1 та його представником відводів суддям апеляційного суду за відсутності законних і обґрунтованих підстав для цього заявник продовжив виказувати неповагу до суду та суддів, поширюючи інформацію, яка дискредитує суддів, зловживати своїми процесуальними правами, зокрема правом на відвід суддів, створюючи перешкоди у виконанні ними службових обов`язків, що свідчить про неправомірне втручання у здійснення правосуддя… вдалися до використання висловлювань та тверджень, що явно виходять за межі допустимої критики щодо публічної особи, намагаючись шляхом тиску на суд у такий спосіб домогтися вчергове відводу чи самовідводу визначеного складу колегії суддів від розгляду справи, усуваючи таким чином небажаних, на думку заявника, суддів Дніпровського апеляційного суду від розгляду його заяви… Звинувачення суддів в участі у діяльності «організованого злочинного угруповання» з метою «особистого збагачення» та отримання ними хабаря з метою ухвалення позитивного («проплаченого») рішення на користь іншої сторони у справі є недопустимими з огляду на дію конституційного принципу (презумпції) невинуватості, не лише порочать звання судді, але й несуть загрозу авторитету правосуддя, оскільки підривають суспільну довіру до судової влади в цілому. Намагання чинити тиск на суддів не узгоджуються із принципом незалежності судді та порушують приписи частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку поважати незалежність судді та не посягати на неї.

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32, 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

У Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (1983) також закріплено, що судді як особи є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин (пункт 2); ніяка сила не може бути застосована з метою втручання в судовий процес (підпункт «g» пункту 5).

Незалежність і недоторканність суддів в Україні гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Подібна норма закріплена у статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Незалежність судової влади є однією з необхідних передумов належного виконання суддями своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави. Гарантії незалежності та недоторканності суддів, закріплені в Конституції та законах України, є запорукою справедливого, об`єктивного та неупередженого вирішення судових спорів та ухвалення судових рішень відповідно до визначених засад і правил судочинства та норм права без будь-якого стороннього впливу на підставі власної оцінки фактів і доказів згідно із внутрішнім переконанням судді (суддів), а тому порушення цих гарантій у правовій державі є неприпустимим.

Вища рада правосуддя постійно звертає увагу, що незалежність суддів є привілеєм не для захисту їхніх власних інтересів, а в інтересах верховенства права та кожної особи, яка шукає справедливості та очікує здійснення правосуддя. Як зазначається у багатьох міжнародних документах у сфері судової системи, необхідність забезпечення суддівської незалежності зумовлена тим, що на суддів покладається обов`язок приймати остаточне рішення стосовно життя людини, свобод, прав, обов`язків та власності громадян.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції та законів України і на засадах верховенства права, є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення… Слід наголосити, що межа допустимої критики щодо публічної особи пролягає там, де починається дія принципу (презумпції) невинуватості. Голослівні звинувачення особи, навіть публічної, у вчиненні злочину за відсутності відповідного вироку та навіть відомостей про порушене кримінальне провадження та/або оголошення підозри певній особі явно виходять за межі допустимої критики діяльності органу державної (судової) влади, суперечать закону та основоположним принципам права; свобода вираження поглядів, думки і слова у сучасному демократичному суспільстві не є необмеженою.

Такі звинувачення на адресу особи, яка наділена державою повноваженнями здійснювати неупереджене судочинство, з-поміж іншого, не лише порочать звання судді, а й несуть загрозу авторитету правосуддя, підривають суспільну довіру до судової влади. Публічна критика не повинна становити загрозу для ухвалення судом справедливого та безстороннього рішення чи мати на меті втручання у здійснення правосуддя. Толерування подібних ситуацій у цілому негативно позначається на авторитеті правосуддя та підриває довіру суспільства до судової влади.

Досліджені обставини вказують, що законне право учасника процесу на відвід суддів використовувалось у цій справі всупереч меті, для якої воно надано, виключно задля перешкоджання виконанню суддями службових обов`язків через здійснення неправомірного (психологічного) тиску на них, їх дискредитацію та усунення від розгляду судової справи, який на той час не був завершений (спонукання до вчинення певних процесуальних дій, зокрема задоволення заяви про відвід / самовідвід суддів, або до ухвалення суддею певного судового рішення справі), що свідчить про незаконне втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя.

Використання і поширення інформації з метою дискредитації суду та/або впливу на безсторонність суду визнаються втручанням в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя, оскільки прямо суперечать вимогам закону та не можуть вважатися такими, що вчиняються у законний (конституційний) спосіб (стаття 34 Конституції України). Отже, такі діяння, що порушують конституційний принцип незалежності судді та несуть загрозу авторитету правосуддя, вимагають вжиття Вищою радою правосуддя передбачених її повноваженнями заходів реагування…».

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вищевказаної заяви про відвід, натомість, вбачається ознаки зловживання заявницею своїм правом щодо розгляду судом її скарги (звернення), заяви, що визначене чинним законодавством.

Керуючись ст.ст.2,75-76, 80-81,372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_3 щодо відводу слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на дії органу досудового розслідування у справі №946/6099/23 (провадження №1-кс/497/979/23).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1