КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 01.10.2023 року включно з визначенням застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000890 від 18.05.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2023 року, крім іншого, застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.10.2023 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме не встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано доказів на підтвердження наведених ним обставин, зокрема переховування ОСОБА_6 від суду; знищення, приховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконний вплив на свідків, інших співучасників інкримінованого йому злочину.

Апелянт вважає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, мінімальні, які не переважають правило поваги до особистої свободи, а прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має на меті жодним чином ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні або здійснювати злочинну діяльність, а тому, на переконання захисника, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю з покладенням на нього інших обов`язків, передбачених КПК України буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги його захисника, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №757/31263/23-к та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 03.08.2023 року під час розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження №0000890, у якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість можливого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та законного джерела доходів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення можливого покарання може переховуватись від суду та, з огляду на особу обвинуваченого, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, оскільки контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого шляхом застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу неможливо, суд застосував до ОСОБА_6 на час судового розгляду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, не має місця реєстрації, офіційно не працевлаштований, відсутність міцних соціальних зв`язків та законного джерела доходів, що свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано доказів на підтвердження наведених ним обставин, колегія суддів безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення можливого покарання і такий ризик є реальним та дійсним.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, а отже немає законного джерела доходу, що свідчить про суспільну небезпечність його особи.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2023 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу на домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.10.2023 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3