ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1077/23 Справа № 216/1736/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001725 від 29.10.2020 року та за № 0000020 від 06.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.2 ст.263, ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рога Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна загально середня, учня 3-го курсу ДПТНЗ «Міжрегіональний центр перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців», офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого:

-30.03.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75, 76 КК України відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, покарання не відбуте;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 263 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч.2 ст.263 КК України у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначених за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 року та даним вироком, визначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців обмеження волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 року та визначено для відбування остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців обмеження волі. Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню № 0000020 на користь держави у розмірі 686,48 грн. та витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню № 0001725 на користь держави у розмірі 1307,60 грн. Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, маючи непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість в період іспитового строку за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив умисний корисливий тяжкий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 13 грудня 2021 року приблизно о 19:30 годин, більш точного часу не встановлено, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Зірка», що розташований по вул. Всебратське-2 у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив припаркований біля гаражного приміщення № НОМЕР_1 автомобіль «RENAULT TRAFIC», державний номер НОМЕР_2 . В цей час на місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище.

Далі, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно з корисливих мотивів щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, відкрив пасажирські передні двері, котрі були незамкнені на замок, таємно проник до вищевказаного автомобіля, таким чином проник у сховище, звідки викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме: мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Redmi Note4» 3/32 Gb

імей1: НОМЕР_3 та імей2: НОМЕР_4 , бувший у використані вартістю 1400 гривня 00 копійок (одна тисяча чотириста грн. 00 коп.).

Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи при собі зазначене викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди у розмірі 1400 гривня 00 копійок (одна тисяча чотириста грн. 00 коп.).

Крім того, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в порушення вимог Постанови ВРУ «Про право власності на окремі види майна» і Додатку №2 до цієї Постанови від 17.06.1992 р., Наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1993 №706 «Про порядок продажу, придбання, реєстрації, обліку, зберігання і застосування спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії», 29.10.2020 року о першій половині дня в ранній час доби знаходячись поблизу «занедбаного» колишнього до шкільного дитячого навчального закладу, що розташований по вул. Верхоянській у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, переслідуючи умисел на незаконне придбання холодної зброї, знайшов в кущах та взяв, тим самим придбав предмет, виготовлений саморобним способом за типом кастетів, після чого, переслідуючи умисел на незаконне носіння кастету, діючи умисно та незаконно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що знайдений ним предмет є холодною зброєю, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на носіння кастету без передбаченого законом дозволу, привласнив його та незаконно носив при собі до моменту його вилучення працівниками поліції, а саме до 29.10.2020 р.

29.10.2020 року в період часу з 11 год. 59 хв. до 12 год. 08 хв. неподалік «занедбаного» колишнього дитячого навчального закладу, розташованого по вул. Верхоянській, буд. 32, що на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, у присутності двох понятих чоловічої статті на законну вимогу працівників поліції із правої зовнішньої куртки одягненої на ньому, ОСОБА_6 надав предмет, який згідно висновку експерта № 19/104-17/1/1964 від 10.11.2020 року є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме - кастетом, виготовленим промисловим способом, який ОСОБА_6 носив при собі без передбаченого законом дозволу.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 185 КК України, а також щодо призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що в ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що двері автомобіля, до якого потрапив ОСОБА_6 були зачинені та прилягали до рам автомобіля, тобто потрапляння до салону без застосування фізичної сили у вигляді відкриття дверей для отримання простору для проникнення тілом людини до салону автомобіля неможливо. Під час судового провадження встановлено, що автомобіль завідомо для обвинуваченого був стороннім об`єктом, він не мав жодних прав па проникнення до нього будь-якою частиною тіла, а положення речей перед викраденням (у чужому для обвинуваченого автомобілі, знаходилось у місці,до якого відчинивши двері авто потрібно було ще дотягнутися, тобто проникнути до його салону, а також розуміння того, що потерпілий залишив телефон у салоні авто, розуміючи, що в автомобілі він був у цілісності і схоронності, так як мінімум дверима автомобіля відмежовано вільний доступ до автомобіля сторонніх осіб). Вважає, що твердження суду першої інстанції про те, що двері не були зачинені на замок та щільно не прилягали до рами автомобіля, є надуманими, що не дає підстави вважати крадіжку з авто як крадіжку шляхом вільного доступу, оскільки для отримання доступу та можливості викрасти майно із автомобілі необхідно було подолати технічні засоби захисту у вигляді дверей шляхом їх відкриття, застосовуючи певну фізичну силу. Також вказує, що стороною обвинувачення у судових дебатах наголошено, що покарання потрібно визначній наступним чином за ч.2 ст.263 КК України - 2 роки обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Центрально-міського районного суду від 30.04.2021 і призначити покарання у вигляді 3 роки обмеження волі. За ч.3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням вимог ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021, призначити до відбування остаточно ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. Просить вирок в частині кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України та призначеного покарання скасувати, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом кримінального правопорушення від 13.12.2021 з ч.1 ст. 185 КК України на ч.3 ст. 185 КК України за ознакою: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 263 та ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст.263 КК України - 2 роки обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Центрально-міського районного суду від 30.04.2021 і призначити покарання у вигляді 3 роки обмеження волі. За ч.3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням вимог ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021, призначити до відбування остаточно ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясовних обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.2 ст.263 КК України за ознаками: носіння кастету без передбаченого законом дозволу, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор у апеляційній скарзі не погодився з висновками суду першої інстанції за епізодом від 13.12.2021р. крадіжки з автомобілю через незамкнені на замок двері, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України за ознакою: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Доводи прокурора у апеляційній скарзі про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, оскільки двері автомобіля хоч і не були зачинені на центральний замок, однак доступ до автомобіля не став вільний, оскільки вільному потраплянню до автомобілю ставали на заваді двері автомобілю, які були зачинені, тому, особі, при потраплянні до автомобіля необхідно було застосувати фізичну силу в отриманні можливості потрапити до салону автомобіля, а саме: шляхом відчинення дверей та відкриття їх від положення прилягання до рами автомобіля до положення, в якому б утворилась достатня відстань для потрапляння площиною тіла особи до площини автомобіля, є помилковими.

При проведенні судового слідства, суд першої інстанції, належно дослідивши під час судового розгляду докази, які були покладені ним в основу вироку, правильно встановив фактичні обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за епізодом від 13.12.2021р. та дав їм правильну юридичну оцінку.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року в справі №5-33 кс 12 «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншою охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб, наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація, що унеможливлюють чи суттєво ускладнюють вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Окрім цього, згідно висновку, викладеного у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 51-5932 км 19 від 17 березня 2020 року "салони та/або багажні відділення автомобілів можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з їх конструктивних особливостей, наявності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем). При цьому в кожному конкретному провадженні, де пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, яке включає кваліфікуючу ознаку "проникнення у сховище", належить встановити об`єктивні обставини, які дозволять ідентифікувати відповідний автомобіль як "сховище".

Як зазначає сам прокурор у апеляційній скарзі та згідно мотивувальної частини вироку, потерпілий ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_15 та обвинувачений ОСОБА_6 надали покази, що крадіжку майна потерпілого було вчинено з салону автомобіля «RENAULT TRAFIC», через незамкнені на центральний замок пасажирські передні двері, тобто за відсутності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що автомобіль, з якого була вчинена крадіжка, за даними ознаками не відноситься до сховища, а тому відсутня кваліфікуюча ознака «проникнення у сховище», а тому дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Що також відповідає висновку у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2022 року в проваджені №51-4648км21, справа №127/8962/20.

На підставі викладено суд першої інстанції вірно дійшов висновків про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом 13.12.2021 крадіжки з автомобілю через незакриті до кінця пасажирські передні двері, котрі були незамкнені на замок, як таємне викрадення чужого майна, тобто за ч. 1 ст. 185 КК України, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність виключити з указаного вироку посилання суду в мотивувальній частині на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення «поєднаного з проникненням у сховище».

Натомість колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції належним чином не оцінено позицію сторони обвинувачення, щодо призначення покарання за ч.2 ст.263 КК України, а також про призначення остаточного покарання обвинуваченому на підставі ч.4 ст.70, ст.71 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У постанові Об`єднаної палати кримінального суду Верховного Суду № 51-830км18 від 25.06.2018 міститься висновок про те, що коли після постановления вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановления першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосування як ст. 70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановления першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановления першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України.

Отже, у такому випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії:

1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК);

4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Однак, судом першої інстанції при постановленні вироку зазначені вимоги закону не виконані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України, вчинив 29.10.2020 року, тобто до постановлення вироку Центрально-міського районного суду від 30.03.2021 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, ОСОБА_6 вчинене 13.12.2021 року, тобто після постановлення вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021 року.

За таких обставин ОСОБА_6 необхідно було спочатку призначити покарання за ч.2 ст.263 КК України, потім - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Центрально-міського районного суду від 30.03.2021 року, після чого призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України, потім на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021 року.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а саме конкретні обставини вчиненого, ступінь тяжкості скоєних правопорушень, які на підставі ст.12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який не перебував на обліку у лікаря - нарколога, однак звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 2004 року з приводу порушення мовленнєвого розвитку, з 2008 року за медичною допомогою до лікаря - психіатра не звертався, раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, вчинив злочин в період відбування іспитового строку, фактично таким чином на шлях виправлення не став, а продовжив злочинну діяльність, офіційно не працюючий, не одружений, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майнову шкоду обвинувачений відшкодував шляхом повернення викраденого майна, за місцем проживання скарг на останнього не надходило, надану т.в.о. директором ТОВ «ДИВОБУД» побутову характеристику на ОСОБА_6 суд приймає як задовільну.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Не вбачається підстав при призначенні остаточного покарання обвинуваченому з застосуванням положень ст. 69, 75 КК України та про необхідність призначити покарання у відповідності до санкцій статей кримінального закону у виді обмеження волі.

З обліком викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 частково задовольнити.

Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001725 від 29.10.2020 року та за № 0000020 від 06.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України змінити.

Виключити з указаного вироку посилання суду в мотивувальній частині на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення «поєднаного з проникненням у сховище».

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.263 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Центрально-міського районного суду від 30.03.2021 року і призначити покарання у виді 3 (три) роки обмеження волі.

За ч.1 ст.185 КК України призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021 року та остаточно визначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді