Провадження № 1-кп/204/1855/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000584, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Ясинуватського району Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом на посаді оператора 3 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 25.07.2023 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 тривалий час переховувався від служби, тривалий час вчиняв дезертирство, не з`являвся до частин, навіть після введення воєнного стану 24.02.2022, існує обґрунтований ризик переховування обвинуваченого від суду.

ОСОБА_5 будучи на волі, може підробити документи з метою створення собі штучного алібі непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, слід враховувати, що на даний час не допитано усіх свідків та не вилучено усіх документів, які мають важливе значення для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення. З метою уникнення передбаченої законом відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які також являються військовослужбовцями, та проходять військову службу в районах ведення бойових дій з метою зміни ними показів або відмови від раніше наданих показів. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 вчинив інше кримінальне правопорушення, будучи судимим, продовжив вчиняти дезертирство, з метою приховування раніше вчиненого. Крім того, будучи військовослужбовцем, з метою ухилення від відповідальності обвинувачений може самовільно залишити місце проходження служби, вчинивши тим самим кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.407-409 КК України.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобіганню вказаним ризикам, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор підтримав вищезазначене клопотання та просив його задовольнити.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178 КПК України визначено, що застосування запобіжного заходу здійснюється з метою, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків на підставі наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, для запобігання яких здійснюється запобіжний захід.

Положеннями статей 131-132, 176 КПК України, визначено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених у тому числі ст. 408 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 194 КПК України, а судом встановлено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, отже, у разі незастосування до останнього запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою, останній буде змушений повернутися до місця несення служби, де він у зв`язку з отриманням доступу до матеріалів досудового розслідування, може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні, з метою зміни їх показань. З метою уникнення від кримінальної відповідальності, яка загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у вчинені інкримінованого йому злочину, існує ризик переховування обвинуваченого від суду. Водночас, враховуючи наявність встановленого судом ризику переховування від суду, судом враховується, що ОСОБА_5 будучи судимим, продовжив вчиняти дезертирство.

Відтак, з огляду на доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, суд, з урахуванням положень ч. 6 ст. 176 КПК України доходить висновку, що існує необхідність у продовженні застосованого стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, судом оцінено в сукупності такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим. Встановлені фактичні дані дозволять на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що обмеження прав і свобод виправдовується суспільними інтересами, оскільки такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними та необхідними для цілей захисту конституційно значимих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинуватості дотримує баланс між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, і важливістю права на свободу особистості.

Крім того, судом враховується, що згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

За викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки в умовах воєнного стану, суд вбачає підстави не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів до 12 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити ІНФОРМАЦІЯ_2 для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 18.12.2023 року.

Суддя ОСОБА_1