Справа № 496/8404/23
Провадження № 1-кп/496/62/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000236 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0000236 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні від прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання під вартою обвинуваченого, згідно ухвали суду від 07.12.2023 року, закінчується 04.02.2024 року о 24:00 год, однак ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, а тому строк дії запобіжного заходу необхідно продовжити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість і просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, підтримав клопотання захисника. Пояснив, що наміру переховуватися від суду та впливати на потерпілу, свідків, не має.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п. 219 Рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви").

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 раніше не судимий, разом з цим, обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців немає, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування обвинуваченого від суду, суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного та суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання винуватим.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, цей ризик також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на потерпілу, яка є неповнолітньою особою та свідків у цьому ж провадженні, що мешкають в одному з ним населеному пункті, з метою зміни ними показів у ході судового розгляду кримінального провадження.

Доказів зменшення чи зникнення ризиків, передбачених п.1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, тому наявні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком на 60 днів.

Разом з тим, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд не визначає заставу.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 193, 194, 314, 315 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 31.01.2024 року по 30.03.2024 року і утримувати в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня проголошення, до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3