ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/113/23 Справа № 201/1976/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000029, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таганрог Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, одруженого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Вирішити питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, а саме: клинок ножа довжиною 12,5 см. - знищити; брусок для точіння ножа зі слідами РБК - знищити; зрізи з тканини зі слідами РБК - знищити; флакон з-під Nivea зі слідами РБК - знищити; три ганчірки, халат рожевого кольору зі слідами РБК - знищити; CD - диск, додаток до протоколу обшуку із записом слідчої дії - залишити в матеріалах кримінального провадження.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, у той же час зазначає, що призначене судом покарання є недостатнім, оскільки судом не враховано належним чином ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим, який вчинив особливо тяжкий злочин.

Крім того вказує, що судом не було належним чином виконано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України стосовно достатності і співмірності покарання, яке має запобігати вчиненню нових злочинів, при цьому призначено мінімальне покарання передбачено санкцією статті, яке не сприятиме меті призначення покарання.

Вважає за необхідне призначити покарання саме у виді позбавлення волі строком на 9 років, що буде достатнім та забезпечить виправлення ОСОБА_7 .

Вказує, що окремому врахуванню підлягає те, що обвинувачений протягом всього розгляду провадження намагався ввести суд в оману, запевняючи, що він тричі вдарив потерпілу по голові рукояткою ножа, наносячи удари зверху вниз, а потерпіла шию пошкодила сама, коли вихоплювала у нього ніж, при цьому винуватість у вчиненому злочині не визнав.

Акцентує увагу на тому, що даний злочин вчинено обвинуваченим з прямим умислом на вбивство після вживання алкоголю, на ґрунті неприязних відносин, що вимагає призначенню більш суворого покарання як особі, яка вчинила злочин на ґрунті пияцтва та алкоголізму.

Зазначає про необхідність врахування і характеру нанесення ударів ножем, а саме в хаотичному порядку, в життєво важливі органи, та значну силу ударів, про яку свідчить те, що ніж зламався.

Одночасно вказує, що ОСОБА_7 за пів-року до вчинення даного злочину вже наносив потерпілій легкі тілесні ушкодження за місцем спільного проживання, кримінальне провадження за даним фактом було закрито, втім ці відомості свідчать про те, що обвинувачений схильний до вчинення насильства по відношенню до потерпілої.

Вказує, що суддею у вироку не вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його перебування під вартою в період з 09 січня 2021 року по 03 березня 2021 року.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 09.01.2021 приблизно о 15-00 год., перебуваючи у приміщенні кухні за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 розпивав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , в ході чого між ними виникла словесна сварка на ґрунті неприязних відносин і у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство потерпілої.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 09.01.2021 приблизно о 15-10 год., знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , з метою вбивства взяв з кухонного столу ніж та, утримуючи його в своїй правій руці, застосовуючи достатню м`язову силу, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс не менше 7 ударів ножем в область шиї, грудної клітини та кінцівок ОСОБА_9 , при цьому свідомо допускаючи настання смерті останньої, оскільки наносив удари за допомого ножа, чим спричинив останній тілесні ушкодження які за своїм характером та сукупністю відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як вищевказані ушкодження не призвели до смерті потерпілої.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора,який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши більш суворе покарання; обвинуваченого та захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора; потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Так, частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Взято до уваги, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині частково.

Колегія суддів, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність та достатність призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке за своїм розміром є мінімальним передбаченим санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням того, що судом визнано доведеним, що останній вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство.

Апеляційна скарга прокурора вказаних висновків суду не спростовує, оскільки вона не містить посилання на нові істотні обставини, що не були враховані судом першої інстанції, а доводи апелянта у цій частині зводяться до загальної незгоди із розміром покарання, визначеним судом першої інстанції у межах своїх дискреційних повноважень, та переоцінки обставин, що були відомі суду першої інстанції та, на думку колегії суддів, дістали належну оцінку.

Фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у замаху на його скоєння, відсутність як обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, так і обставин, що його пом`якшують, відомості про особу останнього, у сукупності не дають підстав для висновку про необхідність обтяження призначеного ОСОБА_7 покарання шляхом збільшення його розміру.

Колегія суддів також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, таким, що відповідає принципам індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, у зв`язку із чим у задоволенні апеляційної скарги у цій частині належить відмовити.

Що стосується доводів прокурора про необхідність вирішення судом апеляційної інстанції питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, то слід зазначити, що хоча вказане питання дійсно не було вирішене судом першої інстанції в оскаржуваному вироку, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 374 КПК України, втім дана обставина не слугує підставою для зміни або скасування вироку, оскільки допущене судом порушення не є істотним у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України.

Крім того, процесуальним законом передбачений спеціальний порядок виправлення таких недоліків вироку суду першої інстанції під час виконання вироку.

Так за змістом п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. До питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться зокрема питання про долю речових доказів і документів, якщо їх не вирішено вироком суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4