КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000179 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобино Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.06.2021 року Глобинським районним судом Полтавської областіза ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання у виді арешту на строк 1 місяць за даним вироком, з перерахунку за правилами ст. 72 КК України до позбавлення волі на строк _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1005/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач ОСОБА_1

1 місяць, невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2021 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за майновий злочин, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, у 2017 році, перебуваючи в м. Глобино Полтавської області, придбав у знайомого чоловіка за власні грошові кошти у розмірі 6 600 грн. підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на власні анкетні дані, нібито видане 22.11.2017 ТСЦ 8042, яке є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

В подальшому, 16.12.2021 приблизно о 23 год. ОСОБА_6 керував автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_2 , та рухався по автодорозі Бориспіль-Дніпро, на 44 км в м. Переяслав Бориспільського району Київської області та був зупинений на узбіччі дороги для перевірки документів працівниками СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області. Маючи прямий умисел на використання завідомо підробленого документу, який надає право на керування транспортним засобом, реалізуючи свої кримінально протиправні наміри, під час перевірки документів працівниками СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП В Київській області, діючи умисно, для посвідчення своєї особи та спеціального статусу у частині підтвердження права на керування транспортними засобами відповідної категорії, надав працівникам СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 на власні анкетні дані ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), нібито видане 22.11.2017 ТСЦ 8042, таким чином використавши завідомо підроблений документ.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/111-21/61677-ДД від 20.12.2021, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТСЦ 8042 від 22.11.2017, не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Крім того, згідно відповіді з Територіального сервісного центру № 3248 від 08.01.2022 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 не отримував.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що частина четверта інкримінованої йому статті 358 КК України передбачає кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа, проте кримінальне провадження щодо нього не містить жодного доказу, що йому завідомо було відомо про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на його ім`я ТСЦ 8042 від 22.11.2017, було підроблене.

Крім того, зазначає, що, не дивлячись на визнання ним своєї вини у судовому засіданні в інкримінованому йому правопорушенні та у зв`язку з цим, на виконання вимог ст.ст. 348, 349 КПК України, визначення судом першої інстанції обсягу доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження, він висловив бажання надати у суді показання, та на аудіо- і відеозаписах судових засідань, які містяться у матеріалах судового провадження, є його чіткі, послідовні та конкретизовані показання щодо його необізнаності про використання вилученого у нього посвідчення водія, як завідомо підробленого.

При цьому, вважає, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора та суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

До того ж з оскарженого вироку вбачається, що суд не навів мотивів чому відхилив його показання з приводу відсутності у його діях такої ознаки суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, як розуміння того, що він використовував завідомо підроблений документ та якими доказами це підтверджується.

Тобто, суд досліджуючи обставини кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме повинен був дослідити його показання та дати їм належну правову оцінку із зазначенням доказів, які їх спростовують у разі таких, або ухвалити виправдувальне судове рішення.

Тому вищевказане, відповідно до ст. 62 Конституції України, повинно було б тлумачитись судом першої інстанції на його користь, оскільки пред`явлене йому обвинувачення з урахуванням його показань не давало об`єктивної змоги суду однозначно оцінити його дії, як такі, що містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

За таких обставин, вважає, що стороною обвинувачення не доведено суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме, що він знав, що використовуваний ним документ (посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТСЦ 8042 від 22.11.2017) був підробленим, при цьому не має значення порушення ним законного порядку його отримання, оскільки недотримання такого порядку безспірно і автоматично не утворює складу інкримінованого йому проступку.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про перебування з 19.07.2022 року на розгляді в апеляційному суді його апеляційної скарги, лише одного разу 08.06.2023 року з`явився у судове засідання суду апеляційної інстанції, де заявив клопотання про відкладення розгляду для укладення угоди з адвокатом, проте надалі у судові засідання, які були призначені на 29.06.2023 року, 10.08.2023 року та 14.09.2023 року, не з`явився, як і не було ним надано суду даних щодо залучення ним адвоката для здійснення його захисту, і жоден захисник з документами, які б підтверджували його повноваження на участь у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , впродовж цього часу до апеляційного суду не звертався.

При цьому захисник ОСОБА_9 , яким 15.08.2022 року апеляційному суду було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги ним ОСОБА_6 та угоду б/н від 01.08.2022 року, ще 07.06.2023 року надіслав на електронну пошту суду клопотання про проведення судового засідання 08.06.2023 року без його участі, і надалі, будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в т.ч. і про призначений розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 на 14 год. 30 хв. 14.09.2023 року, в призначений час до суду апеляційної інстанції також не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Тож, зважаючи на таку процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , яка свідчить про свідоме небажання обвинуваченого брати участь в апеляційному розгляді, та враховуючи, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка захисника та обвинуваченого не перешкоджає проведенню розгляду, адже їх участь не є обов`язковою, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши звукозапис судового засідання суду першої інстанції від 01.06.2022 року, в якому допитувався обвинувачений ОСОБА_6 , провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вироком Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 09 червня 2022 року визнано доведеним, що ОСОБА_6 16.12.2021 року приблизно о 23 год. керував автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Бориспіль-Дніпро, та на 44 км в м. Переяслав Бориспільського району Київської області був зупинений на узбіччі дороги для перевірки документів працівниками СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, яким надав завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 22.11.2017 року ТСЦ 8042, тобто ОСОБА_6 використав завідомо підроблений документ, а саме вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами.

При цьому, враховуючи, що учасниками судового провадження фактичні обставини справи не оспорювалися, суд першої інстанції у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився дослідженням письмових доказів та допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , з чим погодився і обвинувачений та надав суду першої інстанції показання, що він у 2017 році за власним бажанням у знайомої особи в м. Глобино Полтавської області за грошові кошти придбав з рук посвідчення водія на власне ім`я, що дає право користування легковими транспортними засобами. Він розумів, що законний порядок отримання посвідчення водія повинен бути іншим, що потрібно звернутися в МРЕО, здати теоретичну і практичну частину, і отримати права, а натомість він купив їх з рук у знайомого, тобто отримав їх в незаконний спосіб і користувався ними п`ять років та за цей період впевнив себе в тому, що посвідчення дійсне. Також зазначив, що у день події, повертаючись з роботи, в м. Переяслав він був зупинений працівниками поліції для перевірки документів, яким він пред`явив вказане посвідчення водія, яке в подальшому у нього було вилучено, як таке, що містить ознаки підробки.

Таким чином, в суді першої інстанції ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнавав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за змістом відповідають пред`явленому йому обвинуваченню, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо можливості розгляду справи із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним досліджувати інші докази, крім висновку експерта № СЕ-19/111-21/61677-ДД від 20.12.2021 року, відповіді Територіального сервісного центру № 3248 від 08.01.2022 року, даних, що характеризують особу обвинуваченого, та допиту обвинуваченого.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/111-21/61677-ДД від 20.12.2021 року, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТСЦ 8042 від 22.11.2017 року, не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Також із відповіді Територіального сервісного центру № 3248 від 08.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 не отримував.

Отже, наведеними вище доказами підтверджується факт того, що ОСОБА_6 використовував завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Докази, на яких ґрунтуються висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є належними і допустимими, а їх сукупність - достатньою для взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної і повної перевірки та оцінки показань, не ґрунтується на вимогах закону.

Так, законодавець у ч. 3 ст. 349 КПК України закріпив, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у відповідності до вимог вище зазначеної норми закону встановив, що учасники провадження правильно розуміють обставини справи і суть обвинувачення, а також наслідки розгляду справи за скороченою процедурою.

Дані обставини підтверджуються зокрема і відеозаписом судового засідання від 01 червня 2022 року, з якого вбачається, що під час з`ясування судом думки учасників провадження щодо розгляду справи за скороченою процедурою, ОСОБА_6 пояснив, що він не бачить необхідності викликати свідків та досліджувати докази в повному обсязі, вину визнає, в матеріалах кримінального провадження обставини справи викладені вірно, з даними матеріалами він ознайомлений, зауважень і заперечень не має. Права і обв`язки у зв`язку з розглядом справи на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

Вказаним відеозаписом спростовуються і доводи ОСОБА_6 , що він не був обізнаний про використання підробленого посвідчення водія.

Так, з відеозапису судового засідання від 01 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_6 надав показання, згідно яких він розумів, що отримав посвідчення водія у незаконний спосіб, йому запропонував знайомий, сказав, що можна купити права, і він їх купив, не подумавши про наслідки, і користувався ними 5 років. За ці п`ять років він сам себе переконав, що це посвідчення є дійсним. Законний порядок отримання посвідчення водія знає - звернутися у МРЕО, пройти відповідне навчання, курс навиків керування транспортним засобом і отримати посвідчення водія. Він же отримав посвідчення водія наручно від знайомого, заплативши за нього гроші. Він би пішов і відучився, але на той час не було такої потреби.

Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_6 був обізнаний із встановленою процедурою отримання посвідчення водія, всупереч вимог чинного законодавства, він вирішив придбати посвідчення водія у знайомої особи за грошові кошти.

Отже, враховуючи вказані обставини, зокрема порядок і спосіб придбання ОСОБА_6 посвідчення водія, є достатні підстави вважати, що на момент його придбання обвинувачений мав розумні підстави для висновків, що воно є підробленим.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними, допустимими і достовірними та такими, що доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Призначене покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України і в цілому є справедливим, необхідним і достатнім для досягнення, визначеної законом про кримінальну відповідальність, його мети.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3