УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року

м. Київ

справа №953/12791/21

провадження № 51-6770 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього його особистого майна.

Вирішено інші питання, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 30 листопада 2020 року в ході огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Героїв праці, 9, у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 3 полімерних пакети з речовинами рослинного походження зеленого кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Загальна маса канабісу в складі наданих на дослідження речовин складає 137,0574 г, які останній, діючи умисно, зберігав при собі з метою збуту шляхом розкладання закладок.

Крім того, 19 лютого 2021 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено 4 коробки з речовиною рослинного походження зеленого кольору, 3 зіп-пакети та поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, 2 паперові згортки та пакетик з речовиною рослинного походження зеленого кольору, пакети для фасування, ваги та 3 мотки ізоленти, 4 зіп-пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 156,9484 г, які ОСОБА_4 незаконно зберігав за місцем мешкання з метою збуту.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та просить змінити оскаржувані судові рішення в частині призначення покарання шляхом призначення більш м`якого покарання.

На обґрунтування касаційних вимог вказує, що він повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, усвідомив тяжкість скоєного та зобов`язується в подальшому не порушувати закон. Зазначає, що в нього на утриманні перебуває малолітня дитина, яка в умовах воєнного стану залишилась на повному утриманні колишньої дружини.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди засудженого із незастосуванням судами до нього положень ст. 69 КК.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що під час призначення покарання ОСОБА_4 цей суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, неодружений та має малолітнього сина.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК, за якою ОСОБА_4 визнано винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому мінімального покарання, передбаченого вказаною санкцією, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього особистого майна.

Колегія суддів вважає, що покарання у цьому розмірі є достатнім та необхідним для виправлення засудженого.

Суди попередніх інстанцій констатували, що в рамках цього кримінального провадження відсутні підстави для застосування ст. 69 КК.

Положення ст. 69 КК про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди врахували відомості щодо особи засудженого, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дійшли правильного переконання про доцільність виправлення засудженого шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 307 КК, без пом`якшення покарання.

Свої висновки суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтували й тим, що суспільна небезпека вчиненого засудженим кримінального правопорушення визначається поширенням та згубним впливом наркоманії на свідомість психічно-нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду та деградації особистості, що також зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, але і здоров`я населення та суспільства в цілому. Суд апеляційної інстанції обґрунтованозазначив, що наявність у засудженого малолітньої дитини не стала стримуючим фактором для нього від вчинення тяжкого злочину.

Колегія суддів звертає увагу на характер вчиненого засудженим діяння, адже він незаконно придбав та зберігав особливо небезпечну психотропну речовину - канабіс у великих розмірах, заздалегідь упакувавши та розфасувавши його у полімерні пакетики.

Призначене засудженому покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК, принципам індивідуалізації призначеного покарання, справедливості та співмірності.

У цьому кримінальному провадженні підстав для застосування положень ст. 69 КК немає, а призначене засудженому покарання, яке є найменшим за розміром з огляду на санкцію статті, за якою ОСОБА_4 притягнуто до кримінальної відповідальності, не є явно несправедливим через суворість.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3