Номер провадження: 11-кп/813/2428/23
Справа № 521/4781/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000516 від 24.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, при прийнятті рішення суд вказав, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави змінити та застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжних заходів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що прокурором не доведено та жодних чином не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Апелянт звертає увагу, що обвинувачений одружився, має батьків, з якими проживає, тобто соціальні зв`язки, які будуть мати достатню стримуючу дію.

Крім того зазначає, що судом взагалі не приділено уваги клопотанню сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено мотивів, на підставі яких не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Також захисник наголошує, що головуючий фактично не видалявся до нарадчої кімнати, чим порушив її таємницю, що підтверджується часом перебування суду в нарадчій кімнаті відповідно до журналу судового засідання.

В судове засідання прокурор, будучи належним чином повідомленою, не з`явився, а тому за згодою учасників судового провадження, розгляд апеляційної скарги проведено без участі прокурора.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З матеріалів провадження убачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року щодо ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Судом установлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, з урахуванням тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у скоєнні тяжкого злочину, суд приходить до висновку, що існує реальний ризик, що обвинувачений може здійснити спробу переховуватись від суду, може знищити докази, може незаконно впливати на свідків, які не допитані судом.

Всі обставини у сукупності свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, у зв`язку із чим, суд вважав за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Отже, метою продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення ризиків: переховування від суду; незаконного впливу на свідків, які не допитані судом.

З урахуванням усіх обставин в їх сукупності, суд першої інстанції визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Підстав, що перешкоджають обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не встановлено.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Суд першої інстанції врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, не встановив обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які перешкоджали б застосуванню та продовженню запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ..

Наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, наявність ризиків, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України, існуюча практика Європейського Суду з прав людини якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти загальносуспільних прав та інтересів, усталена позиція Верховного Суду, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема наявності сім`ї, апеляційний суд приймає до уваги, однак на переконання апеляційного суду, наявність міцності соціальних зв`язків не є достатньо переконливою обставиною, щоб нівелювати існуючі на час постановлення оскаржуваної ухвали ризики та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Апеляційний суд звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про безпідставність невизнчення застави, як альтернативного запобіжного заходу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно до вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинив смерть людині.

Таким чином, на думку апеляційного суду, суд дотримався вищезазначених вимого КПК України, оскільки невизначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, є правом суду, регламентованим вимогами вищевказаної норми Закону.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції таємницю нарадчої кімнати, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що відповідно до журналу судового засідання суду першої інстанції, наявного у виділених матеріалах судової справи, суд видалився у нарадчу кімнату (14:55:36) та вийшов з нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частину ухвали (14:59:08).

Крім того, перебування суддів у нарадчій кімнаті період часу, якого, за міркуванням апелянта, недостатньо для ухвалення рішення, не може свідчити про порушення судом вимог статей 374 та 375 КПК України, про що зазначив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №359/10291/19 (постанова від 20 листопада 2023 року).

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000516 від 24.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4