Справа № 750/638/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/314/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2024 року обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.28 ч.3 ст.152 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 30.03.2024 року.

Також даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисників про зміну ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, суд обґрунтував свої висновки тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення порушуючи принцип рівності сторін, визначений ст. 22 КПК України, в порушення вимог ст. 194, 196, 199, 370, 372 КПК України, без наявності будь-яких даних та обставин, в тому вислі щодо наявності ризиків, не з`ясував законної мети та необхідності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, належним чином не мотивував своїх висновків.

Також судом не зазначено сукупність яких саме обставин та матеріалів кримінального провадження підтверджується наявність ризиків, пославшись на положення ст.177 КПК України, не розкрив їх суть, чим порушив право на захист ОСОБА_7 .

Судом не було враховано особу обвинуваченого, його молодий вік, наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, виключно позитивна характеристика.

На думку апелянта, вказані вище обставини, спростовують наявність попередньо заявлених стороною обвинувачення ризиків та висновки суду про неможливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Звертає увагу, що фактично ОСОБА_7 будучи не повідомленим про підозру під час проведення обшуку 04.07.2023 року вільно пересувався та мав реальну можливість покинути місце обшуку, але цього не зробив, що підтверджує необґрунтованість оголошеної підозри та відсутність заявлених ризиків, а сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення за умови необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, не може бути підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, так як заявлені ризики стороною обвинувачення не доведені, а їх мотивація зводиться лише до тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та покаранню, що може загрожувати, а також тим, що у ОСОБА_9 відсутнє джерело постійного прибутку та він не працює на даний час.

Крім того, суд 1 інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив, які саме ризики існують та на даний час не дають підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 та якими доказами вони підтверджуються.

Посилаючись на ризик незаконного впливу на свідків, сторона обвинувачення в клопотанні не зазначає їх анкетні дані.

На думку апелянта, невідповідність форми та змісту клопотання відповідно до норм КПК України, недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою слід відмовити.

Крім того, суд не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_9 , який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має сталі соціальні зв`язки, був залучений до виконання завдань із оборони держави в період введення воєнного стану в Україні, за що отримав подяку.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги з викладених в ній підстав, та обрати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту, думку прокурора, який заперечував доводам апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.07.2023 року до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд 1 інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, так як ризики, які були підставою для застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, серед іншого, на домашній арешт, так як такий не забезпечить виконання покладених на ОСОБА_7 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у зв`язку із наявними ризиками та обставинами, що їх обґрунтовують.

За таких підстав даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Посилання в апеляційних скаргах захисників на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Також колегією суддів не встановлено і порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

За таких підстав суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянтів про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Наведені апелянтами дані, що характеризують осіб обвинувачених, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2024 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4