Справа№534/1670/23
Провадження №1-кп/534/123/23
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000492 від 23.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольськ (нині м. Горішні Плавні), Кременчуцького р-ну, Полтавської області, громадянка України, не працююча, не заміжня, не є військово-зобов`язана, немає інвалідності, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

у с т а н о в и в :

Суд, у судовому засіданні у цій справі, дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, дійшов наступних висновків.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

22.06.2023, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на законних підставах у житловому будинку по АДРЕСА_2 , на столі, в приміщенні зали побачила мобільний телефон «Xiaomi Redmi» 9А Sky Blue 2 GB RАМ 32GB ROM імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , котрий належить потерпілому ОСОБА_5 , після чого в останньої виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, (введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та відповідно продовжено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02.05.2023 № 3057-ІХ строком на 90 діб), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вважаючи, що її дії непомітні для оточуючих, керуючись корисливим мотивом та метою, таємно, шляхом вільного доступу, викрала мобільний телефон «Xiaomi Redmi» 9А Sky Blue 2 GB RAM 32GB ROM імеі: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , котрий, згідно висновку експерта № 3060, коштує 2287 грн. 50 коп.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на вказану суму.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 : щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 : відсутні.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченої, яка пояснила, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідити вказані докази.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити їй покарання: у вигляді позбавлення волі строком на 5 за ч. 4 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 75 звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, з іспитовим строком на 1 рік.

Обвинувачена вину визнала, щиро покаялась, просила пробачення за вчинене.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд дійшов висновку, що відсутність потерпілого не заважає розгляду справи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Обираючи міру покарання, суд враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненою нею злочину, особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачена не є заміжня, не працює, на утриманні нікого немає, не є інвалідом, відсутність обставин, що обтяжують та наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченої як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченої від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч. 1 ст. 75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити її від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст. 75, 76 КК України, застосувавши іспитовий строк.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Обвинувачена на обліку у лікаря-нарколога перебувє з 2018 року. У лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Виключно таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченої не застосувався. З урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження суд не вбачає підстави для його застосування до набрання вироком законної сили.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, якщо вона протягом одного року випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї такі обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1