Провадження № 1-кп/522/2684/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000412 від 01.08.2023 р., у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, українця за національністю, із середньою освітою, тимчасово не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою:АДРЕСА_1 , та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2023 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України, починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, введено воєнний станстроком на 30 діб, дію якого продовжено на 90 діб, відповідно до указу Президента України від 01.05.2023 №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 02.05.2023 № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, перебував в кімнаті АДРЕСА_3 , за запрошенням малознайомого йому ОСОБА_5 , де останній проживав, де в ОСОБА_3 виник злочиннийнамір, спрямований на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, та переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними для оточуючих, ОСОБА_3 , 01 серпня 2023 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрав із вказаної кімнати: мобільний телефон «Самсунг Ноут 10 Лайт», в корпусі білого кольору, вартістю 18500 грн., з сім-картою НОМЕР_1 , мобільний телефон «Сіомі Ноут 8 Про», в корпусі темно-зеленого кольору, вартістю 6000 грн., з сім картою НОМЕР_2 , один зарядний пристрій «Сіомі», в корпусі чорного кольору, вартістю 1000 грн., два зарядних пристрої «Сіомі», в корпусах білого кольору, вартістю 1000 грн., кожен, загальною вартістю 2000 грн., та навушники «Самсунг», бронзового кольору, вартістю 5000 грн., тобто майно на загальну вартість 32 500 грн.,яке належить ОСОБА_5 .

Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток у розмірі 32 500 гривень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, зазначив, що обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що напередодні злочину він познайомився з потерпілою особою, який запропонував разом вживати алкогольні напої, на що обвинувачений погодився. Далі, 01 серпня 2023 року вони перебували в кімнаті АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_5 . У ОСОБА_3 на фоні нетактовної поведінки потерпілої особи виник злочиннийнамір, спрямований на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, та переслідуючи ціль незаконного збагачення та з метою покарання ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними для оточуючих, ОСОБА_3 , 01 серпня 2023 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрав із зазначеної кімнати: мобільний телефон «Самсунг Ноут 10 Лайт», в корпусі білого кольору з сім-картою НОМЕР_1 , мобільний телефон «Сіомі Ноут 8 Про», в корпусі темно-зеленого кольору з сім картою НОМЕР_2 , один зарядний пристрій «Сіомі», в корпусі чорного кольору, два зарядних пристрої «Сіомі», в корпусах білого кольору та навушники «Самсунг», бронзового кольору, яке належить ОСОБА_5 . Після чого обвинувачений з місця скоєння кримінального правопорушення зник разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток.

Потерпіла особа, ОСОБА_5 , у судові засідання жодного разу не з`явився, про час, дату та місце розгляду судової справи сповіщався належним чином.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.

Обвинувачений, просив суд призначити йому покарання, запропоноване прокурором.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Судом в порядку вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, окрім характеризуючих матеріалів, наданих прокурором.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому проступку ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши пояснення й щире каяття ОСОБА_3 суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зі всіма кваліфікуючими ознаками.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк, оскільки судом встановлено щире каяття обвинуваченого. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої особи заявлено не було.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (років) років

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення вироку.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

мобільний телефон «Самсунг Ноут 10 Лайт», в корпусі білого кольору з сім-картою НОМЕР_1 , мобільний телефон «Сіомі Ноут 8 Про», в корпусі темно-зеленого кольору з сім картою НОМЕР_2 , один зарядний пристрій «Сіомі», в корпусі чорного кольору, два зарядних пристрої «Сіомі», в корпусах білого кольору та навушники «Самсунг», бронзового кольору вважати повернутими потерпілій особі,

CD-R диск 700 mb 80 min, на якому записані відеофайли залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1