ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1154/23 Справа № 185/2657/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000033 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині безпідставного незастосування спеціальної конфіскації, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.3 ст.369 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць без конфіскації майна; відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави грошові кошти в сумі 31 100 грн - 9 банкнот номіналом 500 грн, 133 банкноти номіналом 200 грн; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України безпідставно не було застосовано спеціальну конфіскацію до предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, а саме грошових коштів в сумі 31 100 грн, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.3 ст.369 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного йому майна; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не в достатній мірі було враховано обставини вчинення цього кримінального правопорушення.

Також судом не надано належної оцінки поведінці обвинуваченого щодо невизнання себе винним, відсутності щирого каяття та намагань уникнути відповідальності за рахунок надання показів свідком ОСОБА_10 , який в дружніх стосунках з обвинуваченим, тобто є заінтересованою особою.

Зазначає, що проведений аналіз спеціалістом ОСОБА_11 свідчить про те, що ініціатором надання неправомірної вигоди був саме обвинувачений.

З урахуванням наведених обставин, обвинуваченому ОСОБА_8 повинно бути призначено більш суворе покарання.

21.06.2023 року від прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому вказана апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана також першим заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисником ОСОБА_7 , то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд вказаних апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стороною захисту було подано заяву про провокацію до вчинення злочину, однак обставини, викладені в цій заяві, були проігноровані стороною обвинувачення, нею не доведено відсутність підбурювання ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Стверджує, що провокація злочину підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

Зазначає, що з метою схилення ОСОБА_8 до вчинення протиправних дій, пов`язаних з наданням неправомірної вигоди службовій особі, що займає відповідальне становище, ОСОБА_12 протягом 22-27 лютого 2020 року неодноразово в телефонних розмовах повідомляв про його притягнення до кримінальної відповідальності у випадку ненадання грошових коштів за вирішення питання щодо закриття кримінального провадження.

Також ОСОБА_12 самостійно визначав місце їх зустрічі та познайомив ОСОБА_8 із ОСОБА_13 як з особою, яка вирішить проблеми обвинуваченого, при цьому ОСОБА_8 виконував вказівки ОСОБА_12 щодо зустрічі та передачі грошових коштів.

Вказує на те, що на спланованість операції з провокування ОСОБА_8 на надання неправомірної вигоди, окрім його показів, свідчить:

- відсутність ОСОБА_8 в Павлоградському ВП ГУНП в Дніпропетровській області та взагалі на території Павлоградського району ввечері 20.02.2020 року, коли він нібито запропонував ОСОБА_13 неправомірну вигоду;

- неодноразове спілкування ОСОБА_8 по телефону з ОСОБА_12 з приводу надання неправомірної вигоди з 22.02.2020 року і до його затримання;

- покази свідка ОСОБА_13 про те, що 20.02.2020 року ОСОБА_8 зателефонував йому та запропонував зустрітись, хоча обвинувачений не є місцевим жителем, не був знайомий зі ОСОБА_13 та не мав номеру його мобільного телефону;

- відсутність даних про те, яким чином ОСОБА_8 , який раніше не знав ОСОБА_13 та перебував в м. Кривий Ріг, дізнався про зустріч з ним 27.02.2020 року та відразу приїхав в м. Павлоград;

- не проведення стороною обвинувачення фіксації зустрічі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 біля магазину Варус ввечері 27.02.2020 року, та відсутність суті розмови, що відбувалась в той вечір між вказаними особами, при цьому ОСОБА_13 та ОСОБА_12 було відомо про те, що слідчим ОСОБА_14 підготовлено клопотання про дозвіл на проведення НСРД аудіо-, відеоконтроль особи;

- покази свідка ОСОБА_10 , який повідомив про неодноразові спілкування ОСОБА_8 з працівником поліції на ім`я ОСОБА_15 , який обіцяв за грошову винагороду допомогти вирішити питання не притягнення ОСОБА_8 до відповідальності;

- наявність в телефоні ОСОБА_8 смс-повідомлення від ОСОБА_12 з номером телефону ОСОБА_13 , яка була надіслана 28.02.2020 року о 15.27 годин;

- відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про спілкування ОСОБА_8 зі ОСОБА_13 в період з вечора 20.02.2020 року по 15.38 годин 28.02.2020 року.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць без конфіскації майна; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 20.02.2020 року Павлоградським відділом поліції до журналу єдиного обліку за № 4033 було зареєстровано повідомлення, про те, що 20.02.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 у ОСОБА_8 , під час проведення поверхневого огляду в порядку ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» виявлено предмети, схожі на наркотичні засоби, а саме 15 колб з полімерного матеріалу з рідиною коричневого кольору, за зовнішніми ознаками схожого на наркотичний засіб «опій ацетильований». За даним фактом слідчим відділом Павлоградського відділу поліції 20.02.2020 року внесені відомості за № 0000300 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та розпочато досудове розслідування. 20.02.2020 року, приблизно о 20.00 годині, перебуваючи у службовому кабінеті №210 Павлоградського відділу поліції, розташованого за адресою: м. Павлоград, вул. Шевченко, 51, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на висловлення пропозиції надання неправомірної вигоди ОСОБА_13 , який має спеціальне звання майора поліції та є службовою особою, яка відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище (призначений на посаду Наказом ГУНП в Дніпропетровській області за № 1/ос від 02.01.2020) за сприяння у вирішенні питання за не притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення по кримінальному провадженню за № 0000300 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

27.02.2020 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_13 зустрівся в районі супермаркету «Варус», розташованого по вул. Нова м. Павлоград з ОСОБА_8 . В ході спілкування ОСОБА_8 нагадав, що 20.02.2020 року працівниками поліції в с. Богданівка у нього було виявлено 30 кубів опіата. ОСОБА_8 , маючи намір на дачу неправомірної вигоди заступнику начальника ВП - начальнику відділу кримінальної поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_13 , продовжив пропонувати та обіцяв передати неправомірну вигоду за сприяння у вирішенні питання за не притягнення його до кримінальної відповідальності, та наголосив, що в наявності у нього є лише 1500 доларів США. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на дачу неправомірної вигоди заступнику начальника ВП - начальнику відділу кримінальної поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, 28.02.2020 року, приблизно о 21.00 годині, перебуваючи в приміщенні службового кабінету №210, розташованого на другому поверсі адміністративної будівлі Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: вул. Шевченка, 51 міста Павлограда Дніпропетровської області, діючи з прямим умислом, ОСОБА_8 передав заступнику начальника ВП - начальнику відділу кримінальної поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, майору поліції ОСОБА_13 , як службовій особі, яка займає відповідальне становище, грошові кошти в якості неправомірної вигоди в сумі 31100 (тридцять одна тисяча сто) гривень, котрі поклав на стілець на якому сидів у вищевказаному приміщенні, повідомивши, що ОСОБА_13 зможе забрати їх з вказаного стільця. Після чого, враховуючи наявність достовірної інформації про вчинення кримінального правопорушення (попередньо викладеної в рапорті ОСОБА_13 на ім`я начальника Дніпропетровського управління ДВБ НГІ України) та передачу грошових коштів в якості неправомірної вигоди, 28.02.2020 року о 21.21 годин в приміщенні службового кабінету №210, розташованого на другому поверсі адміністративної будівлі Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: вул. Шевченка, 51, м. Павлограда Дніпропетровської області, було проведено огляд, під час якого вилучено грошові кошти в сумі 31100 (тридцять одна тисяча сто) гривень, які ОСОБА_8 надав в якості неправомірної вигоди заступнику начальника ВП - начальнику відділу кримінальної поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, майору поліції ОСОБА_13 за сприяння у вирішенні питання за не притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 91 КПК України встановлено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).

Згідно із ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд першої інстанції, розглядаючи вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , не дотримався цих вимог закону, оскільки судом не надано оцінки дослідженим доказам щодо заяви обвинуваченого про провокацію злочину, зазначивши лише про активні дії ОСОБА_8 .

Також, судом не надано аналізу та оцінки доказів з приводу пред`явленого обвинувачення відповідно до ст.94 КПК України, а лише їх перераховано, що не відповідає положенням ст.374 КПК України.

Так, з інформації, наданої ПрАТ ВФ Україна, яка міститься на диску та яка була отримана на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.01.2021 року (а.п.24 т.2) вбачається, що номер телефону, який належить ОСОБА_8 20.02.2020 року о 20.00 годині був активним в м. Дніпро по вул. Маяковського, 31. Окрім того, відповідно до листа Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 11.01.2021 року, наданого на запит захисника ОСОБА_7 , згідно із журналом обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за 20.02.2020 року відносно ОСОБА_8 записи відсутні (а.п.9 т.2), однак вказані обставини, що мали місце 20.02.2020 року, не були належним чином перевірені судом першої інстанції та на їх підтвердження не зазначено, чому суд приймає до уваги рапорт (а.п.54 т.1), не надаючи оцінки іншим доказам.

Що стосується зустрічі ОСОБА_8 із ОСОБА_13 27.02.2020 року о 22.00 годині в районі супермаркету Варус в м. Павлоград, то судом не встановлено, яким чином обвинувачений із ОСОБА_13 домовились про цю зустріч.

При цьому, зазначені у вироку суду покази ОСОБА_13 , що про зустріч із ОСОБА_8 27.02.2020 року біля супермаркету Варус вони домовились по телефону, - не узгоджуються з інформацією, наданою ПрАТ ВФ Україна, з якої вбачається, що телефонні розмови між обвинуваченим та ОСОБА_13 були лише 28.02.2020 року, тобто на наступний день після їх зустрічі, що підтверджується інформацією ПрАТ ВФ Україна та показами спеціаліста ПрАТ ВФ Україна ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що перше з`єднання між номерами обвинуваченого та ОСОБА_13 було 28.02.2020 року, окрім того, стороною обвинувачення не спростовано, а судом не перевірено доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 від ОСОБА_12 28.02.2020 року отримав смс-повідомлення з номером телефону ОСОБА_13 , оскільки відповідно до інформації ПрАТ ВФ Україна обвинувачений дійсно 28.02.2020 року о 15.27 годин отримав від ОСОБА_12 смс-повідомлення (а.п.168 т.2).

Також судом не надано оцінку тому факту, що в період з 21.02.2020 року по 28.02.2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , який у лютому 2020 року був заступником начальника Павлоградського ВП, було здійснено 19 дзвінків, з яких ОСОБА_12 телефонував обвинуваченому 8 разів та направив одне смс-повідомлення. Тобто, судом не надано оцінки діям ОСОБА_12 , а лише вказано щодо активних дій обвинуваченого.

Окрім того, судом залишились не з`ясованими необхідність зустрічі ОСОБА_13 з ОСОБА_8 саме 27.02.2020 року о 22.00 годині біля супермаркету Варус.

При цьому судом першої інстанції не проаналізований зміст протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відео контроль особи від 11.03.2020 року (а.п.163-166) на предмет наявності або відсутності провокації зі сторони ОСОБА_13 , у зв`язку з чим ОСОБА_13 запитує у обвинуваченого ОСОБА_8 , які будуть пропозиції та в якому зазначено подію 29.02.2020 року, а не 28.02.2020 року. Вказані розбіжності не були усунуті судом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Під пасивною поведінкою ЄСПЛ розуміє відсутність будь-яких активних дій, які б спонукали потенційного підозрюваного вчинити злочин.

Таким чином, у разі виявлення за матеріалами кримінального провадження ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, суд у судовому засіданні має це перевірити шляхом дослідження відповідних обставин і лише після цього зробити висновок щодо наявності (відсутності) такого факту і, як наслідок, щодо належності, допустимості й достатності доказів у справі для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи твердження сторони захисту щодо провокації злочину, суду першої інстанції необхідно проаналізувати їх доводи та врахувати, що заявником у цьому кримінальному провадженні, згідно із рапортом від 20.02.2020 року, є поліцейський ОСОБА_16 . Ця обставина вимагає, зокрема, щоб усі подальші процедури були чіткими, прозорими і передбаченими чинним законодавством, а саме розслідування проводилося пасивно та було б направленим на фіксування доказів.

Посилання суду на застосування правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у справі №555/2067/18 від 10.09.2020 року про те, що якщо засуджений упродовж розслідування та судового розгляду висував різні версії події кримінального правопорушення, які суперечили одна одній, то суд не зобов`язаний спростовувати кожну з них не є релевантним, оскільки обвинувачений впродовж судового розгляду вину не визнавав, надавав суду послідовні покази та звертав увагу на наявність провокації злочину. Окрім того, вказані судом правові позиції Верховного Суду жодним чином не стосувалися провокації злочину.

Разом з цим, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року (справа №295/7911/18) з моменту подання стороною захисту заяви про провокацію, обов`язок доказування відсутності підбурювання лежить на стороні обвинувачення.

Враховуючи, що суд першої інстанції, всупереч вимогам КПК України, належним чином не перевірив доводи обвинуваченого, не навів переконливих мотивів на їх спростування, та не проаналізував наявні в матеріалах провадження докази, то, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними, а вирок суду таким, що ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд позбавлений можливості постановити кінцеве рішення у цьому кримінальному провадженні з огляду на часткове дослідження доказів за клопотанням захисника, про дослідження всіх доказів в суді апеляційної інстанції клопотання сторонами не заявлялось, а також, що усунення розбіжностей в даті, зазначених на диску та в протоколі НСРД, та інших розбіжностей потребує дослідження доказів та їх оцінки, а також перевірки та надання оцінки провокації злочину, про що у вироку суду не вказано, а тому відповідно до ч.3 ст.404 КПК України колегія суддів позбавлена можливості самостійно ініціювати повторне дослідження доказів без клопотання учасників судового провадження, надати оцінку доказам відповідно до ст.94 КПК України у їх сукупності, а тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст. 412, 415 КПК України. .

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Колегія суддів відповідно до ч.2 ст.415 КПК України не вирішує наперед питання щодо призначеного покарання, оскільки учасниками провадження не оскаржується призначене обвинуваченому покарання.

Крім того, у разі доведення вини обвинуваченого суду першої інстанції необхідно вирішити питання щодо застосування спеціальної конфіскації предмету кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення долі речових доказів - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4