Справа № 515/323/22
Провадження № 1-кп/515/50/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

іменем України

20 вересня 2023 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області матеріали кримінального провадження за №0000591 та №0000045 з за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.3 ст.187 ч.2 ст.289 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Татарбунарського районного суду Одеської області знаходяться зазначені вище обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк запобіжних заходів спливає 22 вересня 2023 року.

13 вересня 2023 року прокурором ОСОБА_3 подано клопотання, про продовження обвинуваченому строку дії застосованого до нього запобіжного заходу, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких; йому загрожує тяжке покарання у разі визнання винуватим у їх вчиненні; у обвинуваченого не має постійного джерела доходу, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків. Крім того, є громадянином Республіки Узбекистан, може вчиняти злочини.

У судовому засіданні прокурор наполягав на продовженні обвинуваченому строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність таких ризиків, які б впевнено були достатні для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт з 22:00 до 06:00, мотивуючи таким. На теперішній час стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 значно погіршився; докази у справі судом ще не вивчалися і суд наперед немає надавати правової оцінки будь-якому доказу; обвинувачений не має офіційного постійного джерела доходу, однак більшість мешканців України офіційно не працевлаштовані; ні з потерпілими, ні з свідками обвинувачений не знайомий, факт, що прізвища та адреси останніх були відкриті стороною обвинувачення є необґрунтованим, оскільки обвинувачений не розуміє української мови і переклад жодного документу йому не надався; твердження прокурора про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення є лише припущенням; твердження прокурора про можливе залишення обвинуваченим місця проживання та ухилення від суду також є необґрунтованим, оскільки 25 липня 2023 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_9 договір оренди житла - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, не згодився з клопотанням прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо заявлених клопотань та дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до наступного.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2022 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою того ж суду від 02 березня 2022 року продовжено до 11 квітня 2022 року.

Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Подальшими ухвалами слідчого судді та суду строк тримання обвинуваченого під вартою неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 липня 2023 року до 22 вересня 2023 року.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Застосування або продовження строку запобіжного заходу до обвинувачених, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість повинне відповідати необхідності охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків і можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд може визнати недоцільним продовження цього строку, тільки якщо на час розгляду цього питання, відпали зазначені у ч.3 ст.199 КПК України обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Судове провадження триває з об`єктивних причин: у зв`язку із зміною складу суддів та за клопотанням сторони захисту судовий розгляд почався знову, тому є необхідність дослідження обставин та доказів по справі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з таких встановлених обставин, які існують на даний час.

Так, встановлено, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, за яке передбачено мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 років, не має самостійних постійних джерел доходу та існування, не має сім`ї, дітей, або інших утриманців, догляд за якими та утримання яких залежало б виключно від нього, існуючи його соціальні зв`язки не свідчать про таку їх міцність, які стримували би його від намірів переховуватися від суду, на що може спонукати його те, що він є громадянином Узбекистану, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання винуватими у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується.

Вказане свідчить про те, що на даний час не зменшилися та існують ризики, які були підставою для взяття під варту, та обґрунтовано вимагають, продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме те, що він знаходячись на волі з явно високою ймовірністю буде переховуватися від суду, використовуючи умови воєнного стану з метою уникнення кримінальної відповідальності намагатиметься таємно виїхати на тимчасово не підконтрольної території України і безперешкодно далі, або незаконно впливати на потерпілих, свідків, може знову вчинить кримінальне правопорушення, тобто на даний час кримінального провадження тримання під вартою обвинуваченого є доцільним та виправданим.

Продовжуючи застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд виходить із того, що судове рішення з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а дотримання високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих по справі, тому вважає, що застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає їх особі, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, встановленню істини у справі, забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень та метою запобігти можливим спробам обвинувачених ухилитися від суду вважає за неможливе на даний час застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів.

Даних неможливості тримання ОСОБА_4 під вартою не встановлено, оскільки згідно з наданою захисником обвинуваченого ОСОБА_5 довідки в.о. завідувача Ізмаїльської медичної частини №22, стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний.

Вищезазначені доводи захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , суд вважає не можуть бути прийняти до уваги, та її клопотання про зміну запобіжного заходу на менш суворий задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Так, незважаючи на те, що докази у справі судом ще дійсно не вивчалися і суд на даної стадії кримінального провадження не вправі надавати правової оцінки будь-якому доказу, але у встановленому законом порядку прокурором наданий суду обвинувальний акт із зазначенням доказів заявленого обвинувачення, які підлягають дослідженню з метою правосуддя, тому існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу в дотримані порядку та правосуддя, який в даному випадку, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 .

Доводи про те, що деяка частина громадян України офіційно не працевлаштовані і не вчиняють злочинів, неприйнятними щодо обвинуваченого, який не має офіційного постійного джерела доходу, в даному випадку в сукупності з іншими складовими зазначених вище ризиків, є високої степені імовірності ризиком того, що це може спонукати його до вчинення нового кримінального правопорушення проти чужої власності.

Те, що ні з потерпілими, ні з свідками обвинувачений не знайомий, та не зможе з ними спілкуватися, оскільки не розуміє української мови, є не беззаперечним, так як до взяття під варту, знаходячись на волі, він знаходив способи спілкування з громадянами України, а той факт, що прізвища та адреси потерпілих і свідків були відкриті стороною обвинувачення, в умовах загрози тяжкого покарання, значно посилює ризик того, що він знаходячись на волі обвинувачений зможе встановити способи спілкування з ними та більш того мати можливість впливати на них.

Те, що зазначені прокурором ризики є припущеннями, то, дійсно основу ризиків складає припущення наступу небажаних для цілей правосуддя наслідків, тим більше суд вважає, що прокурор довів високу імовірність цих ризиків, в тому числі, імовірність того що знаходячись на волі він може залишити місця проживання та ухилиться від суду, а доводи захисника про наявність у обвинуваченого договору оренди житла строком на 6 місяців, є не порівнянними з твердженнями прокурора про загрозу обвинуваченому позбавлення воли на строк від 8 років.

Суд вважає наявність ризиків, як підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 прокурором доведено, та навпаки не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, тому з огляду на наведене, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою в межах строків визначеного законом.

Керуючись ст. 176-178, 181, 183, 369-372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18.11.2023 року(включно).

Ухвала суду діє до 18.11.2023 року (включно) крім випадку її продовження в встановленому законом порядку та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копії ухвал направити Державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор" для виконання.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1