ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/734/23 Номер провадження 11-кп/814/2543/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000078 від 23.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ, Донецької області, українця, громадянина України, неодруженого, перебуваючи у військовому званні «старший солдат», водія 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 грудня 2023 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд врахував суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 в сукупності з даними про особу обвинуваченого та іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування, що доводить наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд взяв до уваги всі обставини справи, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , його матеріальне становище, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження, вважав за необхідне визначити обвинуваченому заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на недоведеність існування ризиків та вказує, що всі зазначені в клопотанні ризики є надуманими і такими, що ґрунтуються на припущеннях та домислах сторони обвинувачення.

Зазначає, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем Збройних сил України, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має зареєстроване фактичне місце постійного проживання, за адресою м. Мирноград Донецької області, фізично здоровий, надиспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

Крім того зазначає, що визначений судом розмір застави є надмірним та непосильним тягарем перед родиною обвинуваченого, оскільки за ОСОБА_7 не зареєстровано будь-якого рухомого та нерухомого майна.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 апеляційні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Прокурор заперечив проти задоволення скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000078 від 23.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою районного суду задоволено 06.10.2023.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Так ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, вчиненого в умовах воєнного стану.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати.

При цьому суд врахував злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 - ч. 5 ст. 407 КК України, та положення ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

А отже вимоги захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт не відповідають вимогам КПК України.

З цих підстав, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою також є неможливим.

Щодо розміру застави, слід звернути увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто в даному випадку суд мав право не визначати розмір застави ОСОБА_7 , проте прийняв рішення, з врахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_7 , його матеріальне становище, про визначення застави у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначений у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та не є максимальним.

Підстав для зменшення визначеного розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, рішення районного суду є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4