Провадження №1-кп/359/687/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0002042, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.08.2023 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Ємилівка Голованівського району Кіровоградської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , раніше судимої, останній раз ОСОБА_4 раніше судима, останній раз вироком Подільського районного суду міста Києва від 27.10.2014 року за ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі с. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки, -

у скоєнні нею кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, у липні 2023 року, точної дати та часу розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 знаходилася неподалік земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , де побачила будівельний вагончик, після чого у останньої виник кримінальний протиправний намір на його викрадення.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний намір, ОСОБА_4 , 13.08.2023 попередньо домовилася за послуги евакуатора із водієм ОСОБА_5 щодо перевезення будівельного вагончика на свою земельну ділянку, не повідомляючи ОСОБА_5 про свій кримінальний протиправний намір.

В подальшому, 16.08.2023 приблизно о 11 год. 00 хв. діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, скориставшись вільним доступом, проникла на територію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 та за допомогою послуг евакуатора здійснила погрузку будівельного вагончика та його перевезення на іншу земельну ділянку, якою користується ОСОБА_4 упродовж тривалого часу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , біля домоволодіння з нумерацією 36, тим самим викравши вказане майно.

У такий спосіб ОСОБА_4 вчинила крадіжку майна, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 41 340 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченої, надані нею в судовому засіданні.

З урахуванням позиції обвинуваченої, думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй злочину, крім допиту обвинуваченої, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, мети вчиненого злочину, наявності умислу, вартості викраденого майна, тощо).

В судовому засіданні, з цього приводу, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнала повністю, розкаялася у скоєному та зазначила, що зрозуміла значення вчиненого нею, висловила намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, просила надати їй можливість виправитись. Викрадений будівельний вагончик за свої кошти повернула потерпілому.

Щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, повідомила, що в липні місяці цього року, точної дати не пам`ятає, гуляла з собаками в с. Жеребятин і побачила будівельний вагончик на узліссі, він був у чагарниках, земельна ділянка, на якій він знаходився не була нічим обгороджена, а тому вона подумала, що вагончик нікому не потрібен. Оскільки у неї дома проживає багато котів та собак, яких додому привозить з війни її чоловік та інші військові, вона зацікавилась цим будівельним вагончиком, щоб використати його для утримання тварин. Вона хотіла знайти власника вказаного майна, запитувала щодо нього у сусідів, які проживають на відстані близько 500 метрів від того місця, де вагончик розташований, однак останні не знали власників і повідомили, що вагончик там стоїть вже три роки. Після цього, вона вирішила перевести будівельний вагончик на свою ділянку та використати у власних цілях, у зв`язку з чим замовила маніпулятор та розрахувавшись з водієм своїми коштами здійснила переміщення вказаного вагончика. На даний час, вагончик повернуто його власнику, у якого вона попросила вибачення, а тому потерпілий до неї з даного приводу претензій не має.

Потерпіла також зазначила, що вона є пенсіонеркою по інвалідності ІІ групи. Її чоловік на даний час є військовослужбовцем ЗСУ.

У цьому зв`язку у суду не виникло сумніву в істинності та правдивості показів обвинуваченої, а тому суд має можливість прийняти рішення про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення з урахуванням показів останньої.

Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченої, речові докази у кримінальному провадженні та процесуальні витрати.

Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію сторін кримінального провадження.

Зміни обвинувачення, визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

З урахуванням наведеного, показів обвинуваченої, суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за указаним кримінальним законом.

Злочин вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті. Доказів зворотному в суді не здобуто.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання останній відповідного покарання, яке, на думку суду, узгоджується та відповідає ст.ст. 65-70 КК України, а також меті покарання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Так, санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а тому вчинений обвинуваченою злочини, згідно ст. 12 КК України, є тяжким.

ОСОБА_4 раніше судима, останній раз вироком Подільського районного суду міста Києва від 27.10.2014 року за ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі с. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки. На даний час вказаний вирок суду переглядається апеляційною інстанцією, та останній не набрав законної сили.

Суд враховує, що обтяжуючих відповідальність обставин, визначених ст. 67 КК України, не встановлено.

Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин, суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органу досудового слідства в розкритті злочину, добровільне повернення викраденого майна, чим відшкодувала завдану шкоду, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Зазначені обставини прокурором під сумнів не поставлені, а тому суд їх також враховує при прийнятті рішення щодо тяжкості обрання покарання ОСОБА_4 , та на підставі ч. 1 ст. 66 КК України відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У відповідності до ч. 3 ст. 65 КК підстави призначення більш м`якого покарання визначено ст. 69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

До обставин, що пом`якшують покарання, належать згадані в ч. 1 ст. 66 КК України і визнанні судом такими на підставі ч. 2 цієї статті.

Таким чином, законодавець дав право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винуватого, призначити більш м`яке покарання.

В той же час, ОСОБА_4 є пенсіонеркою по інвалідності другої групи, згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 29.09.2023 року має діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. (ДЕП) після перенесеного Інсульту (ГПМК). Зі слів останньої її чоловік довгий час перебуває в лавах ЗСУ та боронить нашу країну. ОСОБА_4 в свою чергу доглядає за покинутими та пораненими тваринами, яких їй приносять військові. Окрім того, за місцем проживання обвинувачена характеризується позитивно. Згідно медичних довідок ОСОБА_4 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Викрадений будівельний вагончик обвинувачена перевезла назад на земельну ділянку його власника за свої кошти, у зв`язку з чим потерпілий до неї претензій не має.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та її відношення до скоєного, та підстави для визначення самого виду покарання.

Таким чином, суд вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання за ч. 4 ст. 185 КК України нижче від найнижчої межі із застосуванням положень ст. 69 КК України та ст. 75, 76 КК України та встановленням іспитового строку для контролю поведінки ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відсутність обтяжуючих обставин, характеристику обвинуваченої, її вік, стан здоров`я та відношення до скоєного, а також відношення потерпілого до обвинуваченого у цьому зв`язку, що, на думку суду, істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого в умовах воєнного стану, а також відсутність будь-яких тяжких/нетяжких наслідків, суд вважає за можливе призначити обвинуваченій більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у вигляді одного року позбавлення волі.

Крім того, на думку суду до обвинуваченої можливо застосувати звільнення від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік на підставі ст. 75 КК України, та визначенням обов`язку згідно ст. 76 КК України, передбачених частиною першою та пунктом 2 частини третьої указаної статті.

Дана міра покарання відносно обвинуваченої, в даному випадку, є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого нею, особу обвинуваченої, її матеріальне становище, сімейний стан, тощо.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні у виді витрат на залучення та проведення експертизи в розмірі 1000 грн. 00 коп., підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстави для його застосування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст. 65-76, 185 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на неї, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Речовий доказ у справі, після набрання вироком суду законної сили, а саме: металевий вагончик синього кольору, - залишити у користуванні потерпілого ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ) на користь Держави України (отримувач коштів: ГУК у Київській області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; банк отримувач: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0010103; код класифікації доходів: 21081100, кримінальне провадження №0002042) процесуальні витрати в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за залучення експерта.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя ОСОБА_1