Справа № 522/7191/23
Провадження по справі № 1-кс/522/263/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 січня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_4 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшли клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, вилученого після проведення обшуків в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України, зареєстрованих канцелярією суду за номерами судових проваджень 1-кс/522/263/24, 1-кс/522/264/24.

Під час проведення судового засідання 15.01.2024 року вказані клопотання слідчого за згодою учасників судового процесу були об`єднанні в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру справи №522/7191/23, номер провадження 1-кс/522/263/24.

Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному 17.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України, та за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється відділом Одеської обласної прокуратури.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України, було виготовлено, поширено в мережі інтернет матеріали, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Згідно відповіді на доручення з ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області (вих. № 65/5/Т/10-153 від 11.01.2024), вбачається, що до вказаного злочину причетний громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, проведеним 22.12.2023 оглядом групи месенджеру «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 яку адмініструє громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зафіксовано публікації, які розмістив останній.

Згідно висновку судової лінгвістичної експертизи ЗЕС ІСТЕ СБ України УСБУ в Одеській області № 484 від 11.01.2024 у публікаціях розповсюджених ОСОБА_6 наявні: висловлювання, що містять ознаки розпалювання міжнаціональної ворожнечі, ознаки приниження національної честі та гідності; висловлювання, що містять ознаки виправдовування, заперечення здійснення збройної агресії РФ проти України; заклик адресований до населення України об`єднатися, прийняти на себе керівництво ситуацією, застосувати силові, насильницькі дії, відсторонити від управління, стосовно військовослужбовців - працівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки України, що є органом військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, 13.01.2024 слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено:

- мобільний телефон з IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та сім-картою з номером « НОМЕР_3 »;

- мобільний телефон з IMEI: НОМЕР_4 та сім-картою з номером « НОМЕР_5 »;

- ноутбук з серійним номером «MPNXB591500G»;

- пластикова карта приватбанку з номером « НОМЕР_6 »;

- предмети зовні схожі на грошові кошти загальною сумою 147 700 (сто сорок сім тисяч сімсот) гривень.

Крім того, 13.01.2024 слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області, громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано на підставі ст.ст. 208, 615 КПК України. В ході затримання та обшуку ОСОБА_6 в останнього виявлено та вилучено:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_6 № НОМЕР_7 виданий 03.09.2019 органом 3240;

- банківська карта АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 (дійсна до 12/27);

- банківська карта А-Банк № НОМЕР_9 (дійсна до 06/27).

Вилучені предмети, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, згідно клопотань слідчого, містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

А тому, слідчий звернувся до суду з клопотаннями про накладення арешту на зазначене майно.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні просили задовольнити клопотання в повному обсязі, пояснивши, що вилучене майно має значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти накладення арешту на майно на все, крім паспорта громадянина України.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

13.01.2024 о 13 год. 30 хв. громадянина України ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

13.01.2024 ОСОБА_6 оголошено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України.

Санкція найтяжчої статті, а саме ч.3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, майно, вилучене 13.01.2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та в ході особистого обшуку громадянина України ОСОБА_6 під час затримання майно, а саме мобільні телефони, банківські картки, ноутбук та грошові кошти можуть містити відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України, а тому мають значення речових доказів у кримінальному провадженні. Зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважаю за необхідне на даному етапі досудового розслідування необхідно накласти арешт на вказане в клопотанні майно з метою дослідження вказаних речових доказів, дослідження інформації наявної на мобільному телефоні та банківських картках.

На думку слідчого судді, у вказаних мобільних телефонах та ноутбуці знаходяться відомості про вчинення кримінальних правопорушень, переписки в месенджерах, фото та відео контент, які мають бути перевірені органом досудового розслідування, на факт вчинення гр. ОСОБА_6 інкримінованих йому діянь.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про можливість задоволення клопотання в цій частині та накладення арешту на майно.

Щодо накладення арешту на паспорт.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на паспорт.

Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучений документ відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.

У урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначений в клопотанні паспорт не відповідають положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачений перелік документів, які дозволяють вільне пересування громадян за винятком обмежень, які встановлені законом.

За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, а саме щодо накладення арешту на паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_6 № НОМЕР_7 виданий 03.09.2019 органом 3240, оскільки прокурор в судовому засіданні та слідчий в своєму клопотанні не достатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно - на предмети, які були вилучені 13.01.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- мобільний телефон з IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та сім-картою з номером « НОМЕР_3 »;

- мобільний телефон з IMEI: НОМЕР_4 та сім-картою з номером « НОМЕР_5 »;

- ноутбук з серійним номером «MPNXB591500G»;

- пластикова карта приватбанку з номером « НОМЕР_6 »;

- предмети зовні схожі на грошові кошти загальною сумою 147700 (сто сорок сім тисяч сімсот) гривень.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно - на предмети, які були вилучені 13.01.2024 слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області, під час затримання громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- банківська карта АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 (дійсна до 12/27);

- банківська карта А-Банк № НОМЕР_9 (дійсна до 06/27).

В частині накладення арешту паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_6 № НОМЕР_7 виданий 03.09.2019 органом 3240, відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді, зобов`язавши слідчого та прокурора повернути вказані документи підозрюваному ОСОБА_6 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_4 , або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 17.01.2024 року о 10:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_7

15.01.2024