Справа №949/1814/23
Провадження №1-кс/949/349/23
У Х В А Л А

06 жовтня 2023 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2023 року власник майна ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2023 року, по справі №949/1814/23, на автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов`язати заступника начальника СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000275 від 10 вересня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повернути йому автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання власник майна ОСОБА_3 зазначив, що у провадженні СВ відділенні поліції №1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000275 від 10 вересня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

Ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2023 року було накладено арешт на автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , із забороною його відчужувати та розпоряджатися (користуватися) до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні були призначені та проведені необхідні судові експертизи автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» та судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження». Необхідності у призначенні органом досудового розслідування будь-яких інших судових експертиз автомобіля ЗАЗ-DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на даний час немає. Також вказує, що про підозру у вказаному кримінальному провадженні йому не повідомлено. Цивільний позов ніким із учасників дорожньо-транспортної пригоди не заявлявся. Збитки, які завдані в результаті пошкодження, належного йому транспортного засобу, автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 йому відшкодовано у повному обсязі. За таких обставин вважає, що завдання та мета застосування арешту майна досягнуті, тому відпала потреба у подальшому застосуванні обмеження права власності на майно у вигляді арешту на належний йому на праві власності транспортний засіб.

У судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задоволити з викладених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, оскільки по вказаному кримінальному провадженні не проведено усі необхідні експертизи.

Слідчий суддя, заслухавши думку власника майна та прокурора, перевіривши клопотання на дотримання вимог КПК України, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Порядок скасування арешту майна встановлюється ст. 174 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ відділенні поліції №1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000275 від 10 вересня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2023 року, накладено арешт в тому числі і на автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 (а.с.9-10).

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на автомобіль накладався, як на речовий доказ, а метою накладення арешту було збереження речових доказів.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п.21 ч.1 ст.7 КПК України є розумність строків.

Відповідно дост.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В ході розгляду клопотання, прокурор, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання вказала, що на даний час не усі слідчі дії відносно арештованого автомобіля проведені. При цьому, причин, які заважали провести їх до цього часу не вказала. Також прокурором в судовому засіданні не доведено, що існує нагальна потреба у продовженні арешту майна.

Крім того, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції». Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії». Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Водночас, у справах «Бакланов проти росії», «Фрізен проти росії», ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У відповідності до ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174цього Кодексу.

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

У кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000275 від 10 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_3 як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду клопотання про скасування арешту, підозра не оголошувалася.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з забороною користування, слідчому судді не надано.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно до ч. 4 ст. 173 КПК України суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

На переконання суду, подальший арешт майна, за відсутності передбачених для цього підстав, може порушити право власника на вільне використання своєї власності, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном. При цьому слідчий суддя враховує, що положеннями ст.100 КПК України передбачено можливість передання на відповідальне зберігання речових доказів власнику.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи доводи володільця майна щодо відсутності підстав для продовження застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в такій мірі, що була визначена під час ухвалення рішення слідчого судді Дубровицького районного Рівненської області 12 вересня 2023 року, наслідки арешту майна для інших осіб, в даному випадку для власника майна ОСОБА_3 , приймаючи до уваги, що обставини, які були враховані слідчим суддею при накладені арешту на майно, на даний час частково перестали існувати, розумність та співрозмірність обмеження права власності на автомобіль, розумність строків, слідчий суддя приходить висновку, що клопотання про скасування арешту слід задоволити частково та скасувати арешт майна в частині заборони розпоряджатися (користуватися) транспортним засобом до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні та поверненням автомобіля його власнику ОСОБА_3 для подальшого зберігання у такому ж стані до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задоволити частково.

Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2023 року, по справі №949/1814/23 на автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , в частині заборони розпоряджатися (користуватися) транспортним засобом до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Зобов`язати заступника начальника СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000275 від 10 вересня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повернути автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , його власнику ОСОБА_3 , адреса проживання якого: АДРЕСА_1 для подальшого зберігання у такому ж стані до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10 жовтня 2023 року о 17-10 год.

Слідчий суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1 .