ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3421/22

Провадження № 11-кп/4820/79/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.06.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біробіджан Хабаровського краю, Росія, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має на утриманні трьох дітей співмешканки, працював контролером ТОВ «Мрія», раніше судимого: - вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 листопада 2004 року за ч. З ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; - вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від ЗО листопада 2005 року за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; - вироком Краснолуцького міського суду Луганської області від 16 вересня 2009 року за ст. 391 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 71 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту; -вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 грудня 2010 року за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; - вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2017 року до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 06 січня 2021 року з установи виконання покарань по відбуттю строку покарання, -

якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі., -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, за наступних обставин.

26 вересня 2022 року близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс останньому послідовно два удари кулаками правої та лівої руки в обличчя, а саме: в ділянку лівого та правого ока, один удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітки спереду, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 від нанесених ударів присів, тримаючись руками за грудну клітину, після чого ОСОБА_7 , знаходячись поряд потерпілого, наніс йому два удари правою ногою в ліву частину тулуба. Відразу після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, схопив останнього за верхній одяг, підняв його, притиснув до стіни приміщення кухні і наніс один удар правим коліном в ліву частину тулуба ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_7 потягнув потерпілого до кімнати, де притиснув його своїми руками до шафи і наніс один удар правим коліном в ліву частину тулуба ОСОБА_8 , після чого повалив його на підлогу правою частиною тулуба та лівою ногою наніс ряд ударів по лівій частині тулуба.

Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді закритої травми лівої половини грудної клітки з переломами сьомого, восьмого, дев`ятого ребер та лівостороннім гемопневмотораксом (накопиченням повітря та кровотечею в ліву плевральну порожнину), які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу сприяють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчуватись смертю; синців навколо обох очей, струсу головного мозку, які в сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання; вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст..75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки; з покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України. В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на наявність пом`якшуючих обставин щирого каяття та визнання вини, а також вчинення кримінального правопорушення викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого, не настання тяжких наслідків для потерпілого. Апелянт вказує, що обвинувачений щиро розкаявся, що доводиться про можливість застосування відносно нього ст..75 КК України.

У апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що свідок ОСОБА_9 надавала суперечливі показання, та не пам`ятала всі обставини; повідомила, що ОСОБА_8 погрожував їй і наполягав на показаннях на його користь. Зазначив, що він наніс удар рукою ОСОБА_8 , а саме 2 рази в обличчя та один удар в грудну клітину спереду після того, як той розбив йому носа до крові, що підтверджується СМЕ. Апелянт наполягає на неправдивості свідчень потерпілого, які спростовані показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснив в судовому засіданні про тиск з боку ОСОБА_8 на свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_9 . Крім того, апелянт вважає недопустимими доказами слідчі експерименти з огляду на те, що відсутні документи на право користування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . Також, в матеріалах судової справи відсутні дані щодо його роботи у ТОВ «Мрія». Прохає вирок скасувати, ухвалити новий вирок або направити справу на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора, який прохав залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а саме правильності кваліфікації дій за ч.1 ст.121 КК України та призначеного покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав в т.ч. послідовні показання потерпілого та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснював, що зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 знімали житло в АДРЕСА_4 , неподалік залізничного вокзалу. З обвинуваченим познайомилися на роботі, працювали у ФОП ОСОБА_12 . Обвинувачений зателефонував та напросився до них в гості. 26 вересня 2022 року близько 18 год він прийшов до них у квартиру, запропонував пригостити спиртним та дав ОСОБА_9 гроші для його придбання. Вони всі разом випили пляшку горілки, після чого ОСОБА_9 пішла в душ, повернулась без одягу, лише обгорнута рушником, та сіла обвинуваченому на «руки». Він зробив ОСОБА_9 зауваження, вона вилаялась, ОСОБА_7 теж щось сказав, і він вдарив обвинуваченого долонею в обличчя із ревнощів. Останній розізлився та став його бити, при цьому були присутні син та донька співмешканки. Обвинувачений наніс йому один удар в обличчя зліва, потім ще удар в обличчя справа, було два чи три удари. Після чого завдав удар в грудну клітину, від чого він присів. Далі, піднімаючи його з підлоги, обвинувачений завдав один удар коліном в ліву сторону в область ребер, та притулив до стіни. Далі взяв за комірець одягу та із застосуванням сили, завів в іншу кімнату, знову притулив до стіни, вдарив коліном в ліву частину тулуба в область ребер, від чого він впав на праву сторону, а обвинувачений продовжував бити ногою по ребрах. Втрутився син співмешканки ОСОБА_10 , попросив обвинуваченого припинити бійку та йти додому. Після побиття хотів знайти спокійне місце, тому вийшов з квартири на вулицю, сів на лавку, та втратив свідомість, чи заснув, цього точно не пам`ятає. Близько 3 год прокинувся, відчув себе погано, але не знайшов нікого, щоб викликати швидку допомогу. Вранці піднявся в квартиру, але співмешканка йому не відкрила. Чужа жінка на його прохання викликала швидку допомогу. Зазначив, що у нього раніше був струс мозку, можливо, забув деякі деталі події. Зазначив, що коли виходив на вулицю, по дорозі не падав, з лавочки також не падав, лежав на ній.

Із протоколу слідчого експерименту від 27 листопада 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_8 у присутності понятих детально показав та послідовно розповів про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Показання потерпілого в частині механізму заподіяння тілесних ушкоджень та обставин події узгоджуються із його показаннями, даними у судовому засіданні.

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України; за згодою користувача квартири ОСОБА_13 , що підтверджується його розпискою від 27.11.2022 року.

За таких обставин доводи обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснювала, що працювала разом з ОСОБА_7 , запросила його в гості в квартиру, яку вони винаймали, з ним випила спиртне. Її співмешканця ОСОБА_8 , з яким проживали в цій квартирі, на той час не було вдома, перед цим вона з ним посварилася, тому навмисне хотіла викликати ревнощі. Вийшла з ванни, обгорнута рушником та сіла біля ОСОБА_14 , в цей час зайшов ОСОБА_8 , хотів її вдарити, вона ухилилася, тому удар прийшовся на ОСОБА_7 , який «відповів», і між ними почалася бійка, вони перемістилися в коридор, де ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_8 в грудну клітину, а потім в кімнату, а тому подальші події вона не бачила. Також були присутні її діти: син ОСОБА_15 та донька ОСОБА_16 . Після бійки ОСОБА_8 вийшов з квартири самостійно, вона виставила його речі, пізніше потерпілий стукав у вхідні двері, однак вона його не впустила у квартиру. Зазначила, що під час проведення слідчого експерименту більше пам`ятала обставини події та деталі щодо завдання тілесних ушкоджень, на даний час, можливо, щось призабула.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснював, що 26 вересня 2022 року, в той вечір, коли трапилася подія, повертався додому з прогулянки, ще в під`їзді почув сварку. В квартирі були мати, ОСОБА_17 , сестра та обвинувачений. Мати з ОСОБА_8 вживали спиртне, а ОСОБА_7 пив каву. Через ревнощі ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_7 в обличчя в область носа, у відповідь ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_8 в область правого ока та в грудну клітину. Він забрав маму та сестру та провів їх в іншу кімнату, а ОСОБА_7 , тримаючи за одяг, потягнув ОСОБА_8 в зал, щоб той заспокоївся. Потім повернулися на кухню ОСОБА_7 , а за ним ОСОБА_8 , який намагався вдарити ОСОБА_7 , тому ОСОБА_7 притиснув ОСОБА_8 до стіни. Вказав, що під час слідчого експерименту слідчий його попросив, щоб він дав показання, що нібито після повернення на кухню ОСОБА_7 продовжував бити ОСОБА_8 , щоб його показання співпадали з показаннями потерпілого. Підтвердив ці показання після дослідження протоколу слідчого експерименту.

Неповнолітня свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснювала, що в той день, коли сталася подія, вона була в м. Шепетівці, в квартирі також були мати та ОСОБА_8 .. Коли розпивали спиртне, мати поклала руку на ногу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 через ревнощі вдарив його кулаком в обличчя, розбив носа ОСОБА_7 , хотів кинути в нього стільця. Вона намагалася їх розборонити. ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_8 кулаком в живіт та ногою по нирках.

Отже, ніхто зі свідків не підтвердив показання обвинуваченого, що дії ОСОБА_8 були для нього загрозливими.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні злочину визнавав частково, та пояснював, що 26 вересня 2022 року побив потерпілого ОСОБА_8 , який намагався бити свідків. Коли ж ОСОБА_8 наніс йому удар, від якого у нього зламався ніс, і він вдарив потерпілого в обличчя та грудну клітину, від чого останній присів. Вдаривши потерпілого, він потягнув його в іншу кімнату, щоб заспокоїти його. Після цього він пішов на кухню, а в цей час потерпілий вийшов з квартири з речами. За 5 хв. він також зібрався та вийшов з квартири. Побачив, що речі ОСОБА_8 знаходяться біля лавки, а він іде по вулиці і голосно кричить. Заперечив, що перебував в стані сп`яніння. Зазначив, що бив потерпілого лише на кухні, в іншій кімнаті не наносив ударів..

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Так, із протоколу огляду місця події від 27 вересня 2022 року вбачається, що місцем події є квартира АДРЕСА_3 . Огляд місця події проведено з участю користувача квартири ОСОБА_9 . Під час огляду місця події встановлено, що місцем вчинення злочину заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 є квартира АДРЕСА_3 . У квартирі на дерев`яних дверях до ванної кімнати над дверною ручкою виявлено дві плями речовини бурого кольору; на дерев`яній лутці білого кольору, що веде в спальню, з правої сторони - виявлено слід речовини бурого кольору. На балконі виявлено ковдру зі слідами речовини бурого кольору.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 вересня 2022 року вбачається, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у присутності понятих впізнали на фото серед інших трьох фотознімків осіб чоловічої статті ОСОБА_7 як особу на ім`я ОСОБА_14 , який 26 вересня 2022 року спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 . Свідки зазначили риси обличчя та колір волосся, за якими упізнали обвинуваченого.

Із висновку судово-медичної експертизи №307 від 03 листопада 2022 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: а) закрита травма лівої половини грудної клітки з переломами сьомого, восьмого, дев`ятого ребер та лівостороннім гемопневмотораксом (накопиченням повітря та кровотечею в ліву плевральну порожнину), які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу сприяють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчуватись смертю; б) синці навколо обох очей, струс головного мозку, які в сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Фактичні дані, що містяться у висновку судово-медичного експерта є належним та допустимим доказом, здобутим в порядку визначеному законом, з дотриманням відповідної процедури, в т.ч. щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, що підтверджується постановою про призначення судово-медичної експертизи від 06 жовтня 2022 року.

Судово-медичний експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснював, що для отримання потерпілим ОСОБА_8 тілесного ушкодження, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, було достатньо завдання щонайменше одного удару, разом з тим таких ударів могло бути більше. Так, у потерпілого виявлено перелом трьох ребер, розмір яких по ширині є меншим кулака, коліна, ноги, а тому одним ударом можна було заподіяти перелом трьох ребер. Також внаслідок перелому ребер була пробита костальна плевра, що потягло кровотечу та накопичення повітря, а також - ушкодження легеневої плеври. Тому лікарі змушені були провести оперативне втручання. Зазначив, що розриви були не значними, симптоми могли наростати, якщо ж потерпілий вживав спиртне, то міг і не відчувати сильного болю. Потерпілий пробув на стаціонарному лікуванні 9 ліжкоднів, виписаний на амбулаторне лікування з покращенням. Не виключає, що потерпілому могло бути завдано і 15 тілесних ушкоджень, але достатньо і однієї травмуючої дії для спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що було виявлено у потерпілого. Дане тілесне ушкодження є тяжким, бо якби вчасно потерпілому не надали медичну допомогу, це могло б привести і до смерті.

Із протоколів слідчих експериментів від 28 вересня 2022 року за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вбачається, що свідки у присутності понятих детально показали та послідовно розповіли про обставини заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Дані, здобуті під час проведення вказаних слідчих дій повністю узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_8 , які він надав суду у судовому засіданні та з даними, здобутими під час проведення слідчого експерименту із потерпілим щодо обставин події та механізму спричинення тілесних ушкоджень, а також узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи щодо завданих потерпілому тілесних ушкоджень, про що суд правильно зазначив у вироку.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що слідчі експерименти проведені у присутності двох понятих, з дозволу володільця житла у формі, яка містить ознаки відтворення дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого, обстановки та обставин події, а не лише посвідчує проголошення потерпілим та свідками показань з метою їх процесуального закріплення, а тому протоколи слідчого експерименту суд розцінив вірно як самостійне процесуальне джерело доказу, а не як допит потерпілого, та свідків. Дані докази отримані у порядку, встановленому КПК, здобуті без істотного порушення прав та свобод людини.

Вказані слідчі дії проведені відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Слідчі експерименти за участю вказаних свідків проведені за згодою користувача квартири ОСОБА_9 , що підтверджується розпискою від 28.09.2022 року.

З огляду на вищезазначене, доводи апелянта не заслуговують на увагу.

Із висновків судово-імунологічних експертиз №710, 711, 712 від 28 вересня 2022 року вбачається, що на марлевому тампоні зі змивом з поверхні дверей ванної кімнати та на марлевому тампоні зі змивом з поверхні лутки дверей спальної кімнати та на ковдрі, що вилучені під час огляду місця події, знайдена кров людини при визначені групової належності якої виявлені антигени А та В, а тому може належати потерпілому ОСОБА_8 .

Із висновку судово-імунологічної експертизи №713 від 28 вересня 2022 року вбачається, що на джинсових штанах ОСОБА_7 знайдена кров людини при визначені групової належності якої виявлені антигени А та В, а тому може належати потерпілому ОСОБА_8 .

Із висновку судово-медичної експертизи № 274 від 12 жовтня 2022 року вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: перелом кісток спинки носа із синцем на переніссі та синцем навколо лівого ока. Дані тілесні ушкодження утворилися від щонайменше, однієї ударної травмуючої дії тупого твердого предмета, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних обстежуваним, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. При судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень ОСОБА_7 характерних для самозахисту не виявлено.

Із висновку судово-психіатричної експертизи №441 від 21 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждає, не страждав таким і на період інкримінованого йому злочину, усвідомлював свої дії та міг керувати ними на період інкримінованого йому злочину та на час проведення експертизи. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

При оцінці фактичних обставин суд правильно не прийняв до уваги твердження обвинуваченого про те, що у нього не було іншого виходу, як завдати тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки змушений був захищати себе та всіх присутніх від агресії потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник внаслідок ревнощів зі сторони потерпілого, якого обурила поведінка його співмешканки по відношенню до обвинуваченого. Тому обвинувачений, виходячи із загальних засад моралі та правил поведінки у суспільних відносинах, мав залишити квартиру, у яку його запросили в гості, щоб уникнути конфлікту, який наростав. Якщо ж у обвинуваченого були достатні підстави побоюватися, що потерпілий може застосувати домашнє насильство до членів своєї сім`ї, він мав можливість звернутися до поліції. Суд правильно зазначив, що у обвинуваченого не було обов`язку застосувати фізичний примус до потерпілого, з метою припинення конфлікту, оскільки право на фізичний примус належить виключно державі в особі її органів.

Крім того, колегія суддів вважає хибною позицію апелянтів про вчинення злочину у зв`язку із неправомірною поведінкою потерпілого з огляду на встановлені обставини. Показання свідків і потерпілого в цілому узгоджуються між собою і деяка різниця в них обумовлена спливом часу та місцем спостерігання за подіями, про що правильно зазначив суд.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Суд дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, взяв до уваги фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому; надав оцінку способу та обставинам їх завдання, взяв до уваги кількість нанесених ударів, їх силу, спрямованість, механізм та негативні наслідки.

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, доводить, що ОСОБА_7 мав умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а його дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме те, що ним спричинено умисні тяжкі тілесні ушкодження, тобто умисні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо зміни вироку в частині призначеного покарання та призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст..75 КК України не заслуговують на увагу, оскільки не встановлено обставин справи та даних про особу обвинуваченого, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливали на пом`якшення покарання, а також свідчили про те, що обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою доведе своє виправлення.

Стосовно доводів апелянта щодо пом`якшуючих обставин щирого каяття та визнання вини, колегія суддів зазначає наступне.

Обвинувачений не виявив щирого каяття у вчиненому. Колегія суддів, зауважує, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Протягом судового розгляду ОСОБА_7 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не вчинив жодних дій, спрямованих на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Навпаки, намагався переконати суд, що вчинив даний злочин внаслідок неправомірної поведінки щодо нього з боку потерпілого та внаслідок необхідності здійснювати самозахист, а тому ознак щирого каяття у поведінці обвинуваченого суд правильно не вбачав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше неодноразово судимий, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість; на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується задовільно, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів; визнання вини, як пом`якшуючу обставину.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ч.1 ст.121 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.06.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст.121 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали, а обвинуваченим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді: