КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005593 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:

- 15.12.2021 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2021 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1040/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 01 липня 2019 року о 13 год. 16 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у торговій залі гіпермаркету «Метро», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 1-В, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, взяла з полиць магазину наступний товар: дві упаковки «МС лосось філе», загальною вартістю 566 грн. 50 коп. (без ПДВ), з розрахунку 283 грн. 25 коп. за одиницю товару. Впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, сховала вказаний товар до сумки, яку мала при собі, та пройшла касову зону, не сплативши за прихований товар, але на виході з магазину була затримана працівниками охорони, що і стало причиною того, що її умисел на таємне викрадення чужого майна не був доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі. Своїми діями ОСОБА_6 мала намір завдати матеріальних збитків ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на суму 566 грн. 50 коп.

На вказаний вирок суду перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, а посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст.ст. 70, 72 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню, та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України, покарання, призначене даним вироком, та покарання, призначене вироком Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 80 годин громадських робіт, виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачена попередньо засуджувалася вироком Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України до реального покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, і призначене покарання не відбуто.

За вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, обвинуваченій призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, та суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбуття покарання у виді обмеження волі та ухвалив рішення про застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України.

Однак, відповідно до вимог ст.ст. 70, 72 КК України, реальне покарання у виді громадських робіт та покарання у виді обмеження волі, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, складатися чи поглинати одне одного не можуть, а тому місцевий суд був зобов`язаний ухвалити рішення про самостійне виконання призначених покарань, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, внаслідок такої помилки, обвинуваченій призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання, яким ОСОБА_6 незаконно звільнено від відбування остаточного покарання, в тому числі реального покарання у виді громадських робіт, призначеного попереднім вироком.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також обвинуваченої, яка не заперечувала проти її задоволення, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що відповідає юридичній кваліфікації діяння ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Міра покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, призначена з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка має судимість за корисливий злочин, офіційно не працевлаштована, одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, оскільки лише визнання вини не може свідчити про щирість каяття, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

З урахуванням наведених вище обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Українисаме у виді обмеження волі, яке й визначив строком на 1 рік, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому вид та розмір покарання, що призначено ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 1 року обмеження волі, прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується остаточно призначеного ОСОБА_6 покарання за правилами ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, то є слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, яке вона має відбувати реально.

Оскаржуваним вироком за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2021 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання у виді обмеження волі, призначеного ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та звільнення її від відбування покарання за цей злочин з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, адже суд належним чином мотивував своє рішення в цій частині, урахувавши при цьому ставлення обвинуваченої до вчиненого, відсутність обтяжуючих покарання обставин та матеріальної шкоди від її дій, оскільки викрадене майно повернуто власнику, а також перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також і прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що, відповідно до вимог статей 70, 72 КК України, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За наведеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в даному випадку суд неправильно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України і призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за принципом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року, більш суворим покаранням за цим вироком, хоча повинен був прийняти рішення про самостійне виконання попереднього вироку.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покаранняпідлягає скасуванню з постановленням, відповідно до ст.ст. 413, 420 КПК України, апеляційним судом нового вироку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 з наведених у ній мотивів підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вирок Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

В решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3