ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/143/23

Провадження № 11-кп/4820/129/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги засудженого за ч.1 ст.193, ч.2 ст.142, п.п. «а,г,е,і» ст.93, ст.42, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2023,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст.50КК України. За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та ухвалити нову, якою замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Вважає, що суд безпідставно не застосував до нього положення Конвенції та відповідну практику ЄСПЛ, оскільки він став на шлях виправлення, за час відбування покарання, в останній період, порушень не допускав, з персоналом та іншими засудженими ввічливий, виконує усі необхідні вимоги та характеризується посередньо.

При цьому стверджує, що висновок суду суперечить характеризуючим даним матеріалів його особової справи.

Звертає увагу на те, що суд безпідставно відмовив йому та його захиснику у клопотанні про допит певних осіб установи з приводу характеризуючи даних.

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нову, якою замінити довічне позбавлення волі засудженому ОСОБА_6 на позбавлення волі на певний строк.

Вважає, що суд безпідставно не застосував до покарання засудженого положення Конвенції та відповідну практику ЄСПЛ, оскільки він став на шлях виправлення, за час відбування покарання, в останній період, порушень не допускав, з персоналом та іншими засудженими ввічливий, виконує усі необхідні вимоги та характеризується посередньо, що є підставою для заміни покарання.

При цьому стверджує, що суд не мав підстав посилатись на попередні стягнення ОСОБА_6 , оскільки вони, у встановленому порядку, погашені.

Звертає увагу на те, що суд безпідставно відмовив йому та його підзахисному у клопотанні про допит певних осіб установи з приводу характеризуючи даних, оскільки такі мають суттєве значення.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення та призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Крім того, матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_6 в установі виконання покарань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 537 КПК України, суд під час виконання вироків, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Частина 1 статті 539 КПК України передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з правилами статті 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Відтак, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 08 травня 2001 року за ст.ст. 193 ч. 1, 142 ч. 3, 93 п.п. «а, г, е, і», 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 27 листопада 2001 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін, приведено у відповідність з чинним КК України: дії ОСОБА_6 перекваліфіковані зі ст. 193 ч. 1 КК України (в редакції 1960 року) на ст. 357 ч. 1 КК України (в редакції 2001 року), остаточне покарання згідно з ст. 43 КК України (1960 року) залишено без змін.

З характеристики, наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», на ОСОБА_6 , від 26.07.2023 року, вбачається, що засуджений утримувався з 23.05.2000 року в слідчому ізоляторі м. Хмельницький, де допустив три порушення режиму утримання, не заохочувався. Порушення виражалися у міжкамерному зв`язку та безвідповідальному ставленні до державного майна. Характеризувався негативно.

З 20.11.2001 року утримуючись в слідчому ізоляторі м. Києва, допустив один випадок порушення режиму утримання, не заохочувався. Порушення виражалися у міжкамерному зв`язку. Характеризувався негативно.

З 14.12.2001 року утримуючись в слідчому ізоляторі м. Хмельницький, допустив 21 випадок порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. З рази поміщався до карцеру. Порушення виражалися у порушенні розпорядку дня, міжкамерному зв`язку, нетактовній поведінці до представників адміністрації, псуванні державного майна, невиконанні законних вимог адміністрації. Не заохочувався. Характеризувався негативно.

З 21.08.2005 року відбував покарання в Замковій виправній колонії (№ 58). Допустив 9 випадків порушень вимог встановленого режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення, так і правами начальника відділення, так і правами начальника установи. 1 раз поміщався до карцеру. Порушення виражалися у порушенні розпорядку дня, відмові виконувати законні вимоги представників адміністрації, створенні конфліктної ситуації. Не заохочувався. Характеризувався негативно.

З 04.01.2014 року утримуючись в слідчому ізоляторі м. Хмельницький, порушень режиму утримання не допускав, не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 07.05.2014 року відбував покарання в Замковій виправній колонії (№ 58). Допустив 3 випадки порушень вимог встановленого режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. 1 раз поміщався до карцеру. Не заохочувався. Характеризувався негативно.

З 08.04.2017 року утримуючись в слідчому ізоляторі м. Хмельницький порушень режиму утримання не допускав, не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 23.06.2017 року відбував покарання в Замковій виправній колонії (№ 58). Порушень режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 16.12.2017 року утримуючись в слідчому ізоляторі м. Хмельницький порушень режиму утримання не допускав, не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 13.07.2018 року відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». Порушень режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 10.11.2018 року утримувався в державній установі «Хмельницькій слідчий ізолятор». Під час відбування покарання допустив 14 випадків порушень встановленого режиму утримання, за що у встановленому законом порядку накладалися стягнення, в тому числі 2 рази поміщався до карцеру. Допущені порушення виражалися у порушенні форми одягу встановленого зразку, відмові виконувати законні вимоги представників адміністрації установи, зберіганні мобільного телефону, вживанні алкогольних напоїв та порушенні меж локалізації. Не заохочувався. Характеризувався негативно.

З 27.11.2021 року відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». Допустив 2 випадки порушень вимог встановленого режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності Допущені порушення виражалися у порушенні розпорядку дня. Не заохочувався. Характеризується негативно.

Останній період часу підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персонал. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги щодо дбайливого ставлення до майна установи, допускає випадки пошкодження державного майна. Засуджений свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 за весь період відбування покарання останній має 53 стягнення, які погашені.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, передбаченому ст. 82 КК України.

При цьому, суд звернув увагу на те, що згідно витягу з протоколу № 22 від 17.11.2022 року, комісією установи відмовлено ОСОБА_6 в направленні матеріалів в суд, щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 встановлено, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Колегія суддів вважає, що наведені вище обставини давали підстави для висновку про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

При цьому, на думку колегії суддів, факт відбуття засудженим більше п`ятнадцяти років від призначеного судом покарання, про що зазначено в апеляційній скарзі, є формальним спливом певної частини строку покарання і не може бути передумовою для застосування до особи більш м?якого покарання.

Відтак, колегія суддів не погоджується з доводами засудженого та його захисника про те, що суд першої інстанції не застосував вимоги та відповідну практику ЄСПЛ, а також щодо відсутності реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі в Україні на підставі чинних вимог кримінального законодавства.

Посилання обвинуваченого та його захисника у поданих апеляційних скаргах на пункт 127 рішення ЄСПЛ у справі «Вінтер і інші проти Сполученого Королівства», пункт 43 справи "Хатчінсон проти Сполученого Королівства" та на рішення «Bancsok and Laszlo Magyar проти Угорщини» не є доречним, оскільки йде мова про те, що довічно ув`язнений має право знати з самого початку свого терміну, що він повинен робити, щоб було розглянуто можливість звільнення від покарання або пом`якшення, в тому числі за яких умов перегляд вироку відбудеться або про це може бути подано клопотання, наразі в рамках українського законодавства забезпечена. Обставини стосувалися випадку, коли заявники могли сподіватися на перегляд свого прогресу виправлення щодо звільнення лише після відбування сорока років ув`язнення в рамках довічного ув`язнення. Суд дійшов висновку, що таке довічне ув?язнення не може вважатися сумісним з положеннями статті 3 Конвенції.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні "Петухов проти України", 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, тому відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 ..

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, апеляційних підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2023 щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3