№ 1-кс/755/285/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника

(у режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Конотоп, Сумської обл., українцю, громадянину України, з професійно-технічною освітою, працюючому неофіційно автослюсарем, не одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003985 від 26.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старша слідча СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Клопотання погоджено з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003985 від 26.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

У ході досудового розслідуванням встановлено, що у вересні 2023 року неповнолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибула до м. Києва, де почала проживати разом зі своїм дядьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території КБЕІГ «Лівобережний-1», що за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша (Челябінська), 2.

26 вересня 2023 року в невстановлений досудовим розслідуванням час неповнолітня ОСОБА_8 перебувала у вищевказаному гаражному приміщення, у зв`язку з тим, що приймала участь в онлайн-навчанні. Разом із неповнолітньою ОСОБА_8 у вищевказаному гаражному приміщенні знаходився ОСОБА_7 , де займався ремонтом автомобіля. У цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_8 . Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість за вчинення злочинів сексуального характеру, скориставшись тим, що залишився наодинці з неповнолітньою ОСОБА_8 , повідомив останній, що у нього є до неї пропозиція. На відповідь неповнолітньої ОСОБА_8 про те, що в неї йдуть заняття та вона просить не чіпати її, ОСОБА_7 схопив останню за руку та штовхнув на ліжко. Після цього, ОСОБА_7 роздягнув неповнолітню ОСОБА_8 та зняв одяг із себе. У подальшому, ОСОБА_7 наблизився до неповнолітньої ОСОБА_8 та здійснив вагінальне проникнення у тіло останньої з використанням своїх геніталій проти її волі та всупереч її бажанню.

Крім того, у подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час 14.11.2023 року ОСОБА_7 повторно здійснював вагінальне проникнення в тіло неповнолітньої ОСОБА_8 з використанням своїх геніталій, проти її волі та всупереч її бажанню.

26 листопада 2023 року ОСОБА_7 було затримано на підставі ст. 208 КПК України.

27 листопада 2023 року, в порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

28 листопада 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24.01.2024 включно.

19 січня 2024 року керівником Дніпровської окружної прокуратури м. Києва строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжено до трьох місяців.

Наявність обґрунтованої підозри в інкримінованому ОСОБА_7 кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: рапортом від 26.11.2023 року; поясненням ОСОБА_8 від 26.11.2023 року; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 від 27.11.2023 року; висновком психолога від 27.11.2023 року; допитом в порядку ст. 225 КПК України від 21.12.2023 року; протоколом обшуку від 26.11.2023 року; протоколом огляду місця події від 26.11.2023 року; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.11.2023 року;протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 26.11.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.11.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.11.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 26.11.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 26.11.2023 року; протоколом огляду предметів від 20.12.2023 року; протоколом допиту ОСОБА_14 від 09.01.2024 року; речовими доказами та іншими доказами в їх сукупності.

На даний час, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі та будучи обізнаним із санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місця проживання останніх, з метою схилити їх до дачі неправдивих показів у судовому засіданні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме, не з`являтися за викликами до слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під вартою. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, доводять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

Так, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Підстави та обставини, передбачені ст. 177 (всі перелічені та обґрунтовані вище ризики) та ст. 178 КПК України, свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам і застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного.

Все вищезазначене дає достатні підстави вважати, що підозрюваний при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, у подальшому може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, тяжкість покарання є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та суду при обранні запобіжного заходу.

Вказані ризики є реальними, стійкими, триваючими, вони не відпали та не змінилися, виправдовують даний запобіжний захід. У свою чергу, інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим, завершити досудове розслідування до вказаного строку не видається за можливе, оскільки для зібрання достатніх доказів для остаточного та беззаперечного доведення винуватості підозрюваного у провадженні необхідно виконати ряд слідчих (розшукових) дій та прийняти значну кількість процесуальних рішень, а саме: отримати висновки судово-медичних експертиз з КМКБ СМЕ (за постановами про призначення судово-медичних експертиз від 27.11.2023 року та 04.12.2023 року); отримати висновок амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи з ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (за постановою про призначення амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи від 12.01.2024 року); отримати інформацію від операторів стільникового зв`язку щодо місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 та неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 в момент вчинення кримінального правопорушення; призначити та отримати висновок судово-психологічної експертизи з НДЕКЦ МВС України по неповнолітній потерпілій ОСОБА_8 ; призначити та отримати висновок комп`ютерно-технічної експертизи з НДЕКЦ МВС України по мобільному телефону підозрюваного ОСОБА_7 ; вирішити питання щодо продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 24.01.2024 включно; провести інші слідчі та процесуальні дії, з метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення; провести ознайомлення підозрюваного ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 290 КПК України, з матеріалами кримінального провадження; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Вказані слідчі (розшукові), процесуальні дії та результати експертизи мають важливе значення для кваліфікації дій підозрюваного та їх результати можуть бути використані під час судового розгляду, як джерело доказів. Відповідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії не можуть бути завершені до закінчення строку досудового розслідування у зв`язку із особливою складністю провадження, пов`язаною із значною кількістю та тривалістю слідчих (розшукових) дій, проведенням експертизи (великим обсягом поставлених на вирішення експерта питань), без висновку якої неможливо завершити досудове розслідування.

Крім того, проведення вищевказаних процесуальних, слідчих (розшукових) дій під час проведення досудового розслідування необхідно для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та перевірки вже зібраних фактів та доказів. Виконання значного обсягу слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій потребує додаткового часу.

Тому, враховуючи перелічені ризики, саме такий запобіжний захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з підстав, викладених у клопотанні, зазначивши, що підозра є обґрунтованою та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, оскільки обізнаний з їх місцем проживання, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме, не з`являтися за викликам до слідчого, може вчинити нове кримінальне правопорушення. Таким чином, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 . Крім того, прохав не визначати розмір застави, оскільки кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства. Зокрема, було продовжено строк досудового розслідування даного кримінального провадження, оскільки ще необхідно виконати ряд слідчих дій, а саме, отримати висновок психіатричної експертизи та інформацію від операторів стільникового зв`язку, вирішити питання щодо ознайомлення учасників з матеріалами кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки повідомлення про підозру ґрунтується лише на показаннях неповнолітньої. Крім того, сторона обвинувачення зазначає, що необхідно отримати відомості від операторів стільникового зв`язку та результати психіатричної експертизи, однак, під час допиту, потерпіла зазначила, що два рази на тиждень відносно неї вчинялися злочинні дії сексуального характеру, засоби контрацепції не використовувалися та постільна білизна, яку було вилучено під час проведення обшуку, не пралася, а тому, на думку сторони захисту, необхідно було провести імунологічну експертизу з метою встановлення, чи були наявні біологічні сліди його підзахисного та потерпілої, і чи були взагалі статеві відносити між останніми. Крім того, покази потерпілої не підтверджені доказами, оскільки остання відмовилася проходити перевірку на поліграфі. Зокрема, після виклику працівників поліції його підзахисний не покинув свого місця проживання, хоча останній був засуджений за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, і після звільнення з місць позбавлення волі за ним було встановлено адміністративний нагляд та під час вчинення останнім, начебто, кримінального правопорушення, працівники поліції його неодноразово перевіряли. Також, потерпіла не була позбавлена волі ОСОБА_7 , зокрема, могла звернутися до поліції ще раніше, а не після того, як його підзахисний зламав її телефон.

На заперечення захисника прокурор зазначив, що підозра є обґрунтованою, оскільки ґрунтується не лише на показаннях потерпілої, які, зокрема, є достовірними та щирими, а підтверджується також іншими доказами, а саме висновком психолога, відповідно до якого, психолог підтвердила, що дитина стала жертвою сексуального насильства. Крім того, 07.10.2023 року потерпіла в особистій переписці в соціальній мережі Інстаграм повідомляла своєму товаришу, що її двічі згвалтув її дядько. Також, на даний час, ще проводяться слідчі дії, проводиться судова експертиза щодо біологічних слідів на постільній білизні, а також було допитано свідків, які підтвердили факт вчинення кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, зазначивши, що після звільнення з місць позбавлення волі за ним було встановлено адміністративний нагляд, працівники поліції постійно перевіряли його перебування за місцем проживання з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин та вважає, що потерпіла надає неправдиві показання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людину як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішенні питання про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слідчий суддя виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

27 листопада 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

28 листопада 2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.01.2024 року включно.

Постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_15 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003985 від 26.11.2023 року до трьох місяців.

Зокрема, у судовому засіданні стороною захисту, відповідно до положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про необґрунтованість пред`явленої підозри.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію підозрюваного, майновий стан, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином. Зокрема, наявні ризики дають підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, офіційно не працює, може впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, уникати від досудового розслідування і суду.

Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Також ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення застави підозрюваному у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, у межах строку досудового розслідування, тобто, до 27 лютого 2024 року.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення застави підозрюваному у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: