Провадження №1-кп/638/929/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акту № 0001007 від 29 серпня 2023 року відносно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , зі слів має інвалідність третьої групи, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,-

встановив:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Вiдповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління iз спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Так, згідно наказу начальника Військової служби правопорядку у ІНФОРМАЦІЯ_3 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №81 від 07 серпня 2023 особовому складу) капітана ОСОБА_6 призначено на посаду начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 238 від 26.08.2023 та на підставі витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №81 від 07 серпня 2023 року (по особовому складу), припису командира військової частини НОМЕР_1 № 35 від 25.08.2023 (вх. №5678 від 26.08.2023) та рапорту капітана ОСОБА_6 (вх. 5679 від 26.08.2023) ОСОБА_6 з 26 серпня 2023 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно Функціональних обов`язків начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 начальник групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснює безпосереднє керівництво групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 . Начальник групи є безпосереднім начальником для всього особового складу групи та підпорядковується начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Начальник Відділення запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень за погодженням з начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначає основні завдання, функціональні обов`язки особовому складу відділення.

Начальник відділення запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами України, директивами Міністерства оборони України тa Головнокомандувача ЗС України, наказами і дорученнями начальника Вiйськової служби правопорядку у ЗС Україниначальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі начальник Головного управління), командира військової частини НОМЕР_2 , начальника відділу.

Тобто ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 є службовою особою.

29.08.2023 близько 12 год. 00 хв. старший стрілець групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , виконуючи свої службові обов`язки на блокпосту, встановленому на перехресті автошляхів М-18 (Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта) та Т-21-01 (Мерефа-Зміїв), а саме неподалік автозаправки «Brent Oil» в районі с. Селекційне, Харківського району, Харківської області, зупинив вантажний автомобіль марки «FORT TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_3 . В ході перевірки документів та вмісту автомобіля ОСОБА_7 , виявлено відсутність будь-яких документів на товар, який в ньому перевозився, а саме два полімерних єврокуби з маркуванням 14071 та 17689 в металевих решітках з дизельним паливом об`ємом по 1000 л в кожному, встановлених на металевих піддонах.

Виконуючи свої службові обов`язки, ОСОБА_7 попросив водія надати документи щодо транспортування дизельного палива, однак не отримавши їх, тимчасово заблокував проїзд вищевказаного автомобіля, який рухався у напрямку Дніпропетровської області, для з`ясування обставин та доповіді керівництву.

ОСОБА_5 у свою чергу, в ході подальшої бесіди із ОСОБА_7 , який виконував свої службові обов`язки, з метою уникнення будь-якої відповідальності за транспортування великого об`єму дизельного палива без відповідних документів на їх транспортування та походження, та з метою безперешкодного проїзду вищевказаного автомобіля із вказаним дизельним паливом через блокпост, повідомив ОСОБА_7 , що він має із собою грошові кошти у сумі 20000 гривень, натякаючи на вирішення питання шляхом надання службовій особі неправомірної вигоди.

У відповідь старший стрілець групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-ростової служби роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 відмовив ОСОБА_5 та повідомив про цей факт начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень Харківського зонального відділу 1 Військової служби правопорядку ОСОБА_6 . Однак ОСОБА_5 , у свою чергу, попросив зв`язати його із керівництвом ОСОБА_7 для подальшого спілкування.

В подальшому 29.08.2023 близько 17 год. 40 хв. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , розташованого на нульовому поверсі будівлі учбового корпусу № 1 земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме до кабінету № 5, в якому виконує свої службові обов`язки начальник групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 приїхав ОСОБА_5 . В ході бесіди із ОСОБА_6 , який виконував свої службові обов`язки, ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_8 , розташованого на нульовому поверсі будівлі учбового корпусу № 1 земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_4 за адресою: м. Харків, просп. Науки, 5, а саме у кабінеті № 5, попросив ОСОБА_6 , використовуючи надане йому службове становище, не повідомляти жодні державні органи про незаконне транспортування дизельного палива, а також забезпечити безперешкодний проїзд автомобіля марки «FORT TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_3 , в якому знаходились два полімерних єврокуби із дизельним паливом об`ємом по 1000 л в кожному, через блокпост в напрямку Дніпропетровської області.

При цьому, ОСОБА_5 , діючи умисно, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення будь-якої відповідальності за транспортування дизельного палива без відповідних документів на його транспортування та походження, та з метою безперешкодного проїзду вищевказаного автомобіля із дизельним паливом через блокпост, надав ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 20 000 гривень, поклавши їх на робочий стіл останнього під службові документи.

Після чого начальник групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , у свою чергу, відразу повідомив про надання йому неправомірної вигоди ОСОБА_5 правоохоронні органи.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України - надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що десь в останніх числах серпня 2023 року до нього на СТО, де він ремонтував автомобілі, розташованої за адресою с. Покровськ Синельниківського району Дніпропетровської області приїхав його давній знайомий та попросив полагодити автомобіль. Під час ремонту він запропонував ОСОБА_5 придбати дизельне паливо, яке начеб то не обліковується. При цьому знайомий вказав куди їхати, а коли саме, пообіцяв повідомити телефоном. 28 серпня 2023 року знайомий потелефонував ОСОБА_5 і повідомив, що він повинен 29 серпня 2023 року поїхати за вказаною адресою та забрати дизельне паливо. Вказана адреса була біля населеного пункту Шевченкове Харківської області. За вказаною адресою знаходилась дислокація військових ЗСУ, де заправляли автомобілі військових. ОСОБА_5 поїхав за вказаною адресою на автомобілі, який попрохав у знайомої, куди загрузив тару для палива. Всього військовослужбовці залили йому 2000 ( дві тисячі ) літрів дизельного пального. З вказаним пальним він поїхав додому. На блокпосту біля на Мерефянському напрямку Харківської області, він був зупинений працівниками поліції та ВСП. Правоохоронці спитали документи на вказане пальне, на що ОСОБА_5 повідомив, що не має з собою документів та просив відпустити його додому, запропонувавши « вирішити питання на місці». Після цих слів правоохоронці його повезли до іншого блокпосту і передали іншим правоохоронцям, які три години його возили по місту Харкову, а потім повідомили, що лише керівник їх служби може вирішити вказане питання, і начеб то керівник не проти « вирішити питання», та привезли його до керівника. ОСОБА_5 зайшов до кабінету керівника та попросив відпустити його додому і положив на стіл 20000 ( двадцять тисяч) гривень, за те, що його відпустили і не затримували. Вказані кошти він брав з собою у дорогу, так як про них не знала його дружина та він вважав, що у далекій дорозі можуть виникнути будь-які проблеми, які необхідно буде вирішувати коштами. Після цього до кабінету зайшли працівники СБУ і затримали його. На запитання прокурора ОСОБА_5 повідомив, що він розумів, що перед ним службова особа, та те, що він вчиняє протизаконно, проте він був втомлений та дуже хотів додому. На запитання головуючої повідомив, що він не платив військовим за вказане пальне та розумів, що він забрав пальне, яке може бути використане ЗСУ.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого та надані стороною обвинувачення.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 369 КК України, тобто надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь- якої дії з використанням наданої їй владі чи службового становища.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 офіційно не працюючий, зі слів працює на СТО, ремонтує автомобілі, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має неповнолітню дитину, зі слів має інвалідність третьої групи, документально не підтверджено, хронічні захворювання спростовує, характеризується позитивно.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Проте суд зазначає про моральність поведінки ОСОБА_5 , який знаючи, що вказане пальне надається державою для потреб ЗСУ, без будь-яких застережень забрав це паливо на власні потреби, вказавши у судовому засіданні, що він та його друзі мають автомобілі, які заправляються дизельним паливом. Тобто використовуючи умови воєнного стану вчинив дії для вирішення власних потреб. Суд також зазначає, що ОСОБА_5 не займається волонтерським рухом, а лише повідомив, що він при ремонті автомобілів військовослужбовців бере меншу оплату за послуги.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Суд окремо акцентує увагу на позиції сторони обвинувачення, з приводу розміру та виду покарання. Так у судовому засіданні прокурорка, яка направляла вказаний обвинувальний акт до суду, просила визнати винним та призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді штрафу у розмірі 2000 ( двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 ( тридцять чотири) тисячі гривень. Вказана позиція прокурора є незрозумілою суду, так як відповідно до ухвали суду від 13 грудня 2023 року саме з підстав невідповідного ступеню тяжкості кримінального правопорушення покаранню, яке було зазначено в угоді, судом було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, де також зазначався саме такий вид покарання, і прокурор, будучи обізнаною з текстом вказаної ухвали, знову просить такий же вид і розмір покарання, що повністю суперечить нульовій толерантності до корупційних проявів. ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення злочин, який є злочином у сфері службової діяльності, під час режиму воєнного стану в Україні, що є наразі суспільно резонансним злочином, антисоціальним вчинком, що посягає на відносини, що склалися у суспільстві, і становлять небезпеку суспільству, тому умова призначення покарання у вигляді штрафу в даному випадку, не відповідає ч. 2 ст. 65 КК України, не є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Судові витрати у справі відсутні.

Крім цього, обвинуваченому у кримінальному провадженні під час досудового слідства та на стадії судового розгляду запобіжний захід не обирався. У судовому засіданні прокурор не заявляв клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу - тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним вироку суду. При вирішенні даного питання суд враховує ризики, передбачені ст.177 КПК України, призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання судового рішення вважає за необхідне взяти під варту ОСОБА_5 після набрання вироком законої сили.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вважає за необхідне строк відбування покарання обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили.

Позовні вимоги не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Речові докази визначені речовими доказами, відповідно до постанови про визнання речей речовими доказами від 30 серпня 2023 року українські гривні, купюри номіналом 500 ( 40 купюр) загальна сума 20000 ( двадцять тисяч) гривень, передані до відділення АТ КБ « ПРИВАТБАНК», згідно договору відповідального зберігання- конфіскувати, електронний носій, зберігати з матеріалами кримінального провадження.

Скасувати арешт накладений відповідно до ухвали Київського районного суду міста Харкова від 05 вересня 2023 року на українські гривні, купюри номіналом 500 ( 40 купюр) загальна сума 20000 ( двадцять тисяч) гривень, конфіскувавши їх.

Автомобіль марки « Форд» державний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , з маркуванням « Форд» державний номер НОМЕР_3 білого кольору зареєстрований за ОСОБА_8 , зв`язку з ключами повернути власнику.

Полімерні еврокуби по 1000 ( тисячі) літрів в металевих решітках на металевих піддонах на емностях з маркуванням чорним чорнилом 14071,17689, з вмістом дизельним паливом, визнані речовими доказами відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 30 серпня 2023 року- конфіскувати.

Скасувати арешт, накладений на майно, відповідно до ухвали від 05 вересня 2023 року еврокуби по 1000 літрів в металевих решітках на металевих піддонах на ємностях з маркуванням чорним чорнилом 14071,17689, з вмістом дизельним паливом, конфіскувавши їх.

Цивільний позов не завлений.

Судові витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, прокурору, захисникові негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .