Справа № 459/2141/20
Провадження № 1-кп/459/154/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Червонограді кримінальне провадження за № 0000016 від 11.07.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Острів, Сокальського району, Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, інваліда 3-ї групи, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_12 16.06.2020, близько 21 години 05 хвилин, діючи умисно, перебуваючи на сходовій клітці поруч з вхідними дверима квартири АДРЕСА_2 , в ході словесної суперечки, на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, обома руками штовхнув у тулуб ОСОБА_10 , внаслідок чого останній втратив рівновагу, перемістився через відчинені двері у дверний отвір квартири АДРЕСА_2 , де він проживає, та з метою уникнення падіння, зловився своїми руками за раму вхідних дверей вищезазначеної квартири. Після цього, ОСОБА_12 , продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, умисно, прикладаючи значні фізичні зусилля, притиснув дверним полотном вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , п`ятий палець лівої кисті останнього до дверної рами.

Своїми протиправними діями ОСОБА_12 умисно спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток п`ятого пальця лівої кисті, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня важкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 , свою вину у вчиненому визнав частково та пояснив, що вечором у червні 2020 прийшов до ОСОБА_10 , оскільки він в черговий раз затопив його квартиру. Постукав в двері квартири потерпілого, але їх ніхто не відчинив, тоді він виключив на щитовій світло, після чого ОСОБА_10 при відчинив двері. Він запитав ОСОБА_10 , скільки він ще буде затоплювати його квартиру. ОСОБА_10 хотів вийти з квартири, але він його не випускав, притримував двері, після чого закрив двері. Ствердив, що коли закривав двері, то не бачив, що палець ОСОБА_10 був між дверима та рамою. В подальшому ОСОБА_10 йому сказав, здається, що ти зламав мені палець, після чого пішов додому. Також вказав, що в результаті шарпанини міг зламати палець ОСОБА_10 , однак умислу ламати йому палець не мав. При цьому зазначив, що цивільний позов про відшкодування майнової шкоди визнає частко в частині понесених витрат на лікування, щодо відшкодування моральної шкоди вказав, що потерпілим не доведено належними доказами заподіяння такої шкоди та згідний відшкодувати 1000грн.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованому злочині, його вина у вчиненні цього злочину у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними доказами:

- так потерпілий ОСОБА_10 , суду пояснив, що вечором 16.06.2020 вимкнулось у квартирі світло, він подивився у дверне вічко та побачив, що там стоїть сусід. Відкривши двері, запитав сусіда, чому він виключив світло. Вказав, що за три години до того він затопив квартиру ОСОБА_12 , оскільки злетів шланг в пральній машині. Обвинувачений почав його та дружину ображати нецензурною лайкою, нащо він зробив йому зауваження. Він з обвинуваченим стояли на сходовій клітці. Двері у його квартиру відчиняються на сходову клітку. ОСОБА_12 штовхнув його в груди та щоб не впасти він зловився за раму дверей, після чого обвинувачений притиснув дверима йому палець. Він просив обвинуваченого відпустити двері, тому, що він притиснув палець, нащо той сказав, що нічого тобі не притиснув. Після чого з дружиною намагалися відчинити двері, щоб витягнути пальця. В подальшому він викликав в поліцію та звернувся в лікарню за медичною допомогою, де йому на палець наклали гіпс. В результаті дій обвинуваченого перестали зачинятися двері в квартиру. При цьому зазначив, що підтримує цивільний позов та просить відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду.

- свідок ОСОБА_13 , яка є дружиною потерпілого, суду пояснила, що 16.06.2020 близько 9 години вечора, у квартирі вимкнулось світло. Чоловік відчинивши двері побачив, що стоїть сусід ОСОБА_12 , який виражався нецензурною лайкою. Обвинувачений штовхнув чоловіка, за яким вона стояла позаду, після чого притиснув металевими дверима чоловікові палець. Вони намагалися відчинити двері, але обвинувачений міцно їх тримав, це тривало близько 1,5-2 хвилини. Обвинувачений чув, що вони його просили відчинити двері, оскільки той притиснув чоловіку палець, було чутно хрускіт пальця. Після того, як вони зуміли при відчинити двері, тоді чоловік витягнув пальця. При цьому зазначила, що сам конфлікт тривав близько 10 хвилин. Після конфлікту перестали зачинятися двері.

- свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою потерпілого, суду пояснила, що близько 9 години вечора була на кухні. Двічі почула щось незвичне, схоже на грюкіт, чула, що був шум, але подивившись у дверне вічко нічого не побачила, криків не чула. Потерпілий ОСОБА_10 прийшов до неї через півгодини після шуму, повідомив, що не зачиняються вхідні двері у його квартирі та просив подивитися за квартирою, якщо вони поїдуть в лікарню. У потерпілого була розстібнута сорочка, він тримався за руку, болів палець. Потерпілий їй повідомив, що сусід поверхом нижче притиснув дверима йому палець.

- Спеціаліст ОСОБА_15 суду повідомив, що захисник обвинуваченого повідомив йому обставини справи. Зазначив, що вхідні двері бачив на фотографіях та ознайомлений з експертизою. Також вказав, що за обставин справи, від мізинця не могли деформуватись металеві двері , при цьому гумовий ущільнювач не міг зберегти палець, від такого удару по пальці він не лише б зламався , від нього нічого б не залишилось.

Доказами та процесуальними документами, що підтверджують встановлені судом обставини, є:

Заява ОСОБА_10 від 16.06.2020, згідно якої останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 , за спричинення йому тілесних ушкоджень.

Рапорт від 16.06.2020 старшого інспектора-чергового СРПП № 3 Червоноградського ВП ОСОБА_16 , відповідно до якого 16.06.2020 о 21:06год, ОСОБА_10 повідомив, що йому обвинувачений ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження (т. 1, а.с. 148).

Рапорт від 16.06.2020 старшого інспектора-чергового СРПП № 3 Червоноградського ВП ОСОБА_16 , відповідно до якого 16.06.2020 о 22:56год надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 16.06.2020 о 22:53год, поступило повідомлення від чергової медсестри приймального покою Червоноградської ЦМЛ про те, що до них із тілесними ушкодженнями у вигляді закритий перелом п`ятого пальця лівої кисті із зміщенням звернувся ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 149).

Висновок експерта №083/2020 від 20.07.2020 відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток п`ятого пальця лівої кисті, який міг утворитися 16 червня 2020 року від дії тупих предметів і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня важкості по ознаці тривалого розладу здоров`я(т. 1, а.с. 151).

Постанова про визнання речових доказів від 29.07.2020, з якої вбачається, копію товарного чека від 17.06.2020 з приводу ремонту дверей, визнано речовим доказом (т. 1 а.с. 152).

Копія товарного чека від 17.06.2020 з приводу ремонту дверей (т. 1 а.с. 153).

Протокол слідчого експерименту від 29.07.2020, згідно з яким слідчим Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 з 14:14год до 14:26год, за участю потерпілого ОСОБА_10 таки був проведений з метою перевірки і уточнення відомостейщодо обставин спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому, що мало місце 20.06.2020 близько 21:00год (т. 1 а.с. 154-155).

Протокол слідчого експерименту від 29.07.2020, згідно з яким слідчим Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 з 14: 49год до 14:57год, за участю свідка ОСОБА_13 , такий був проведений з метою перевірки і уточнення відомостейщодо обставин спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , що мало місце 20.06.2020 близько 21:00год (т. 1 а.с. 156-157).

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку та виключає з числа доказів наступні процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11 липня 2020 року, постанову про призначення групи прокурорів від 13 липня 2020 року, оскільки вони засвідчують лише відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Показання потерпілого ОСОБА_10 , суд вважає чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, та чітко вказував в своїх поясненнях, як на досудовому слідстві так і під час його допиту в судовому засіданні, про обставини кримінального правопорушення та чітко вказував яким чином ОСОБА_12 , спричинив йому тілесні ушкодження. Крім цього, його показання підтверджуються протоколом слідчого експерименту, під час якого потерпілий повністю відтворив обставини скоєного кримінального правопорушення.

Суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_13 та вважає такі чіткими, послідовними та такими, що узгоджуються між собою, свідок була очевидцем подій, які мали місце 16.06.2020. Так свідок підтвердила обставини кримінального правопорушення та чітко вказала, яким чином ОСОБА_12 , спричинив тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_10 .

Вказані показання повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі протокол слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_13 .

Відтак покази потерпілого ОСОБА_10 , покази свідка ОСОБА_13 , протокол слідчого експерименту від 29.07.2020 з потерпілим та протокол слідчого експерименту від 29.07.2020 за участі свідка ОСОБА_13 є належними та допустимими доказами оскільки, даним відтворенням чітко встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення, дії учасників під час вчинення даного кримінального правопорушення.

До пояснень спеціаліста ОСОБА_15 суд ставиться критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому, вчинив саме ОСОБА_12 , а часткове визнання своєї вини в інкримінованому злочині суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

У сукупності вище перелічені докази беззаперечно підтверджуються подію і склад злочину, що інкримінований ОСОБА_12 . Дані докази суд визнає такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, належними, допустимими та достовірними, не містять розбіжностей чи суперечностей. Суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні доведена повністю поза розумним сумнівом.

Такі дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України.

Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Обираючи вид покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, що є нетяжким злочином.

Враховано й особу обвинуваченого, що є людиною середнього віку; не працює; інвалід 3-ї групи; на обліку у психіатра, нарколога не перебуває; раніше не судимий; учасник бойових дій.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст.67 КК України, також не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності суд вважає, що з метою покарання і виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення ним нових злочинів, необхідним та достатнім для нього буде покарання у виді обмеження волі.

Поряд з цим, наведені вище обставини дають суду підстави для висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного покарання і його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Щодо поданого ОСОБА_10 цивільного позову суд виходить із наступних мотивів:

08.09.2020 на адресу суду надійшла позовна заява цивільного позивача ОСОБА_10 до цивільного відповідача ОСОБА_12 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовна заява обгрунтована тим, що ОСОБА_12 16.06.2020 близько 21:00год, перебуваючи на сходовій клітці поруч з вхідними дверима квартири АДРЕСА_2 , спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток п`ятого пальця лівої кисті. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень він перебував на лікуванні з 16.06.2020 по 18.07.2020. Внаслідок спричиненого кримінальним правопорушенням ушкодження його здоров`я, йому була завдана матеріальна та моральна шкода, яка полягає у тому, що внаслідок ушкодження його здоров`я на час лікування та реабілітації потерпілий втратив можливість здійснювати підприємницьку діяльність. Відтак, просить стягнути втрачений дохід в розмірі 82 383,10 грн. за період з 16.06.2020 по 18.07.2020. Крім того, зазначає, що ним також були понесені витрати на лікування в розмірі 349,89грн на придбання ліків. Таким чином, зазначає, що загальний розмір матеріальної шкоди завданої йому, внаслідок скоєння ОСОБА_12 злочину складає 82732,99грн. Крім того, зазначає, що тілесні ушкодження, які призвели до ушкодження стану його здоров`я, спричинили та ще довго спричинятимуть йому фізичний біль та душевні страждання, що є свідченням спричинення йому моральної шкоди, внаслідок цього злочину скоєного з вини ОСОБА_12 . Моральну шкоду позивач оцінює в 55 000 грн, вважає, що такий розмір відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України.

10.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_12 , де відповідач за цивільним позовом не погоджується із доводами позивача, та просить задовольнити їх частково, а саме: в сумі 349,89грн. відшкодування йому матеріальної шкоди (витрати на лікування); в сумі 1000 грн. відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Щодо відшкодування потерпілому витрат на лікування в сумі 349,89грн. він не заперечує та визнає в повному обсязі. Щодо компенсації втраченого заробітку зазначив, що належний потерпілому магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться на вул. Ст. Бандери, буд. 1 в м. Червоноград, на період з 16.06.2020 по 18.07.2020 не закривався, наймані працівники позивача на час його хвороби не звільнялися та продовжували забезпечувати діяльність закладу торгівлі. Крім того, позивач не надав належних доказів, що він припиняв чи зупиняв підприємницьку діяльність на зазначений період. Відтак, вважає, що позивачем не доведено та не обґрунтовано розмір втраченої вигоди, тому просив в задоволенні вимоги відмовити. Також зазначив, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру завданої йому моральної шкоди.

03.02.2021 цивільним позивачем подано заяву щодо розрахунку втраченого доходу, згідно якої з ОСОБА_12 підлягає стягненню втрачений дохід в розмірі 44596грн. на відшкодування завданої шкоди, як втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок ушкодження здоров`я, за період з 16.06.2020 по 18.07.2020.

В судовому засіданні потерпілий (цивільний позивач) та представник потерпілого (представник цивільного позивача) заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити та дали аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві.Тому просили стягнути завдану матеріальну шкоду у розмірі витрат на лікування в сумі 349,89грн., втраченого доходу 82 271грн та 55000грн моральної шкоди.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні цивільного позову потерпілого поклався на розсуд суду.

Обвинувачений цивільний позов визнав частково, та просив такий відповідно, задовольнити частково, а саме: в сумі 349,89грн. відшкодування йому матеріальної шкоди (витрати на лікування); в сумі 1000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Суд, заслухавши думку учасників, давши належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності та допустимості, дійшов переконливого висновку, що цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, суд застосовує вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як видно із копії квитанцій наданих потерпілим, ОСОБА_10 поніс витрати на лікування в розмірі 349,89грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема, до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 22, ч. ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року за №3 встановлено, що вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Таким чином, вимоги потерпілого про відшкодування понесених витрат на лікування в розмірі 349,89грн., підлягають задоволенню.

Так, стосовно вимоги цивільного позивача про відшкодування 82 271 грн. втраченого заробітку суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною 1 ст.1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к (провадження № 61-20082св19), зазначено, що «системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту».

Так як, відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків.

Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності, або висновком експерта. Проте потерпілим та її представником не надано суду таких висновків, чи листків непрацездатності, що позбавляє суд можливості визначити ступінь втрати потерпілим працездатності та розмір втраченого ним заробітку, відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Системне тлумачення вказаної норми цивільного законодавства свідчить про те, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди, однак зобов`язаний надати суду докази, які підтверджують той факт, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Згідно із ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно розрахунку потерпілого, втраченого доходу , поданого ним до суду 03.02.2021 (а.с.133-134) ОСОБА_10 зазначив, що дійсно здійснював господарську діяльність у період втрати працездатності та отримував дохід від такої , просто в меншому розмірі ніж за аналогічний період 2019року. Відтак вважає, що в його користь підлягає стягненню втрачений дохід в розмірі 44 596 грн., тобто різниця між отриманим ним реальним доходом 2020року та доходом за аналогічний період 2019 року.

Крім того, як встановлено судом під час судового розгляду, потерпілий ОСОБА_10 у період з 16.06.2020 по 18.07.2020 продовжував здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки належний йому магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться на АДРЕСА_3 , на вказаний вище період не закривався, наймані працівники позивача на час його лікарняного не звільнялися та продовжували забезпечувати діяльність закладу торгівлі. ОСОБА_10 не надав суду належних та допустимих доказів про зупинення своєї підприємницької діяльності. Згідно книги обліку доходів, дохід ОСОБА_10 склав у червні 2020 року 38474грн. та у липні 2020 року 32619,70грн. Крім того, згідно звітів про виконання договорів на закупівлю, укладених без використання електронної системи закупівель № UA-2020-06-23-003784-а, та № UA-2020-06-23-006612-а ФОП ОСОБА_10 та Державний професійно-технічний навчальний заклад «Червоноградський професійний гірничо-будівельний ліцей» 23.06.2020 уклали договори про постачання товарів на суму 2241,00грн. та 864,00грн. відповідно, що в свою чергу також підтверджує висновки суду , що в період непрацездатності потерпілий брав активну участь та забезпечував господарську діяльність видом якої займається, шляхом укладення та підписання особисто відповідних договорів.

Оскільки потерпілий ОСОБА_10 у період з 16.06.2020 по 18.07.2020 продовжував здійснювати підприємницьку діяльність як ФОП, отримував дохід від такої діяльності, при цьому, не довів належними та допустимими доказами, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток в розмірі аналогічного періоду за попередній рік, а відтак позовні вимоги в частині стягнення відшкодування 82 271 грн. втраченого заробітку задоволенню не підлягають. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд в постанові від 26 серпня 2021 року у справі № 468/ 46/18-к.

Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 55000грн. суд зазначає наступне, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується коштами, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд бере до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки останньому обвинувачений спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження, що призвело до душевних страждань, погіршення здібностей до самореалізації.

Суд бере до уваги, обставини, при яких відбулося вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення, «байдужа поведінка обвинуваченого» до потерпілого в момент вчинення правопорушення (зокрема те, що обвинувачений добровільно про відшкодування йому шкоди не звертався), тривогу у зв`язку із можливим повторенням злочинних дій.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 10 000, 00 грн. моральної шкоди.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких зокрема відносяться і витрати на правничу допомогу.

Розмір витрат на правову допомогу зазначений у цивільному позові становить 7000грн., однак згідно долученої до позову квитанції про сплату витрат на правову допомогу, потерпілим оплачено 5000грн. Відтак, суд вважає, необгрунтованим розмір витрат на правову допомогу в розмірі заявленому цивільним позивачем, а тому витрати підлягають стягненню в сумі 5000 грн., оскільки такі є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).Вирішити питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_12 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ, а саме копію товарного чеку з приводу ремонту дверей залишити при матеріалах справи.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 в користьОСОБА_10 349,89грн. завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_12 в користьОСОБА_10 10000,00грн. завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_12 в користьОСОБА_10 5000грн. витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1