490/5381/22 28.09.2023
н/п 1-кп/490/490/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5381/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000691 від 04.11.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Високогірний Ванінського району Хабаровського краю Російської Федерації, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, одружений, проходить військову службу за мобілізацією на посаді начальника контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу контрактом на посаді командира відділення зенітного артилерійського взводу 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні прапорщик, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

05.09.2017 року прапорщиком ОСОБА_3 було укладено з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_2 , контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, на посадах осіб сержантського складу, строком на три роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.09.2017 року №100, прапорщика ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, визначено таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.09.2017 року №130-РС, прапорщика ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом і призначено на посаду командира відділення управління командира батальйону взводу зв`язку 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , ВОС-423182Д.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01.10.2018 року №159-РС, прапорщика ОСОБА_3 призначено на посаду командира відділення зенітного артилерійського взводу 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 05.09.2017 року, тобто з моменту зарахування прапорщика ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України", особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Також, у ст.1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби прапорщику ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, прапорщик ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Так, 23.07.2019 року (більш точного часу встановити не представилось можливим), будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді командира відділення зенітного артилерійського взводу 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , покинув розташування військової частини, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що самовільно залишив військову службу, до 08 години 00 хвилин 11.09.2019 року.

11.09.2019 року о 08 годині 00 хвилин прапорщик ОСОБА_3 сам добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 та продовжив несення військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_2 , вчинене в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначені в обвинуваченні дату та час він дійсно самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та перебував за місцем свого проживання. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він в силу ст.89 КК України є раніше не судимим, одружений, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій, має подяку від командування та особового складу факультету підготовки спеціалістів Десантно-штурмових військ за активну участь в забезпеченні проведення державної атестації випускників Військової академії 2019 року, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Вознесенським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор вважала можливим призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, бажання обвинуваченого проходити військову службу, захищати незалежність і територіальну цілісність України, прокурор вважала за можливе, на підставі ст.58 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, на той самий строк, з відрахуванням в доход держави 20 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 ..

Так, 27 січня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи бойової обстановки" від 13.12.2022 року, яким внесені зміни до ст.69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України у період з 23.07.2019 року по 11.09.2019 року, тобто до набрання законної сили Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи бойової обстановки" від 13.12.2022 року.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною другою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зміни внесені до ч.1 ст.69 КК України відповідно до Закону України №2839-IX, погіршують становище особи обвинуваченого, оскільки унеможливлюють застосування положень ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарань за кримінальні правопорушення, передбачені ст.407 КК України, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а отже не мають зворотної дії в часі.

Відповідно, при вирішенні питання про можливість призначення покарання за вказаний злочин, підлягають застосуванню положення ст.69 КК України в редакції чинній станом на дату вчинення злочину, які не виключали можливість застосування судом положень ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ст.407 КК України, в тому числі в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, суд на підставі ч.1 ст.58 КК України, враховуючи особу ОСОБА_3 , який на даний час є військовослужбовцем за мобілізацією, вважає за можливе замість покарання у вигляді позбавлення волі, призначити йому службове обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням із суми грошового забезпечення обвинуваченого в доход держави у максимальному розмірі 20 відсотків.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст.58 КК України, замість покарання позбавлення волі на строк 2 /два/ роки, призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 /два/ роки із відрахуванням у дохід держави 20 /двадцять/ відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_3 ..

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1