ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/36/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000472 за апеляційною скаргою прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 01.12.2023 року в ОСОБА_8 в ході огляду: - пакет типу зіп-лок, всередині якого знаходиться кристалічна речовина, зовні схожа на наркотичну, який поміщено до сейф- пакету PSP 1163701.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 08.12.2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити, накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 01.12.2023 року в період часу з 12:16 год. до 12:23 год. в ході проведення огляду місця події на відкритій ділянці місцевості біля будинку № 16 по вул. Будьонного в м. Херсоні: пакет типу зіп-лок, всередині якого знаходиться кристалічна речовина, зовні схожа на наркотичну, у вигляді заборони знищення, відчуження , розпорядження та або користування.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною і такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Також зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На час подання клопотання криміналістичне дослідження вилученої речовини не було завершене, що не дає можливості зробити висновок про належність даної речовини до предметів, які вилучені законом з обігу.

Вилучення зазначеної речовини проведено в ході огляду місця події, тобто слідчої дії, передбаченої ч. 1 ст. 237 КПК України.

За твердженням апелянта , висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження , рішення суду ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того в апеляційній скарзі висловлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 08.12.2023 року.

Послався на те, що оскаржувана ухвала надійшла до Херсонської окружної прокуратури 22.12.2023 року, що унеможливило своєчасне її оскарження.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження , а також доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_8 повідомлявся про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Неявка в судове засідання ОСОБА_8 не перешкоджає апеляційному розгляду. Крім того колегія суддів враховує наявну у матеріалах провадження заяву ОСОБА_8 про розгляд клопотання про арешт майна без його присутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом 5 днів з дня її оголошення.

Як видно, ухвала слідчого судді постановлена в судовому засіданні 08.12.2023 року за відсутності прокурора , відомості про те, що прокурор був належним чином повідомленим про дату судового засідання не маються. У межах строку на апеляційне оскарження копію ухвали прокурору відповідно до вимог ч. 7 ст. 396 КПК направлено не було, як слідує з матеріалів провадження, що надійшли із суду першої інстанції.

Доказів на спростування твердження прокурора про те, що ухвала слідчого судді надійшла до прокуратури лише 22.12.2023 року матеріали провадження не містять.

Натомість після отримання копії ухвали прокурор подав апеляційну скаргу в межах 5-ти денного строку, тобто невідкладно вчинив дії спрямовані на подання апеляційної скарги.

Несвоєчасне направлення копії судового рішення за наведених вище обставин, слід визнати поважною причиною, яка об`єктивно перешкодила апелянту у визначений законом строк оскаржити вказану ухвалу, так як до закінчення строку на апеляційне оскарження апелянту не були відомі результати розгляду клопотання.

За приписами ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 08.12.2023 року належить поновити .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує наступне.

Апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема із протоколу огляду місця події 01.12.2023 року в період часу з 12:16 год. до 12:23 год. в ході проведення огляду місця події на відкритій ділянці місцевості, біля будинку № 16, по вул. Будьонного в м. Херсоні, ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції з лівої кишені згорток із вмістом речовини невідомого походження, яка за зовнішніми ознаками схожа на наркотичну речовину , який було вилучено та упаковано до сейф-пакету PSP 1163701.

01.12.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за № 0000472 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Постановою дізнавача від 02.12.2023 року визнано речовими доказами : пакет типу зіп-лок всередині якого знаходиться кристалічна речовина з-зовні схожа на наркотичну, яку було упаковано до сейф-пакету PSP 1163701.

Прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області наступного робочого дня подано до суду клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході проведеного огляду місця події від 01.12.2023 року в період часу з 12:16 год. до 12:23 год., а саме пакет типу зіп-лок всередині якого знаходиться кристалічна речовина зовні схожа на наркотичну, який було поміщено до сейф-пакету PSP 1163701 з їх залишенням в розпорядженні органу досудового розслідування - на час проведення досудового розслідування, в розпорядженні суду - на час судового розгляду.

Ухвалою від 08.12.2023 року слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене в ході огляду місця події майно .

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вищевказаного клопотання прокурора, слідчий суддя обґрунтував свій висновок тим, що за обставинами провадження працівником поліції без ухвали слідчого судді було фактично затримано ОСОБА_8 . Особою, яка його затримала під приводом перевірки документів, було проведено обшук ОСОБА_8 , в ході якого в нього було виявлено та вилучено пакетик типу зіп-лок, всередині якого знаходиться кристалічна речовина.

Після того, як ОСОБА_8 було фактично затримано, обшукано і вилучено вищезазначену речовину, викликали слідчо-оперативну групу, яка при прибутті до місця знаходження гр. ОСОБА_8 впакувала вилучену у нього речовину до сейф-пакету. При цьому протоколу затримання ОСОБА_8 , що вимагається ч.5 ст.208 КПК України, складено не було.

Незаконний обшук ОСОБА_8 та вилучення у нього речовини невідомою особою слідчий оформив складанням протоколу огляду місця події, тоді як ніякого огляду місця події не проводилося, оскільки не було події, а було затримання гр. ОСОБА_8 та його обшук без складання протоколу про затримання.

Зазначив , що оскільки майно було вилучене у незаконний спосіб, то слідчий суддя не уповноважений накладати арешт на таке майно.

Проте у повній мірі погодитися з таким висновком не можна, оскільки слідчий суддя фактично вдався до оцінки доказів з точки зору їх допустимості, що не узгоджується з приписами ч. 2 ст. 173 КПК , якою визначено коло питань, що мають враховуватися при вирішені питання про арешт майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально- протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписами ч. 2 ст. 173 КПК визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Згідно ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляд.

У цьому кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що речі, на які прокурор просив накласти арешт, мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки, вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Разом із тим, на час звернення прокурора із клопотанням про накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, експертних досліджень вилученої речовини рослинного походження проведено ще не було.

Вилучений пакет типу зіп-лок з кристалічною речовиною зовні схожою на наркотичну відповідає критеріям речового доказу, що визначені ст. 98 КПК України, тому відповідно виникла необхідність у їх збереженні задля досягнення дієвості досудового розслідування кримінального провадження.

Висновки слідчого судді про недоведеність прокурором передбачених ч. 1 ст. 170 КПК підстав не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував положення ст. 168 та ст. 237,170-173, 368 КПК України у їх системному взаємозв`язку та передчасно на стадії розгляду клопотання про накладення арешту на майно фактично вдався до встановлення фактичних обставин кримінального провадження , що відповідно до ст. 91 КПК підлягають доказуванню та оцінки доказів з точки зору їх допустимості та достовірності, тобто вдався до вирішення тих питань, що вирішується на стадії судового розгляду.

Натомість при розгляді клопотання слідчий суддя має керуватися приписами ст. 173 КПК та положеннями ст. 131 КПК.

Колегія суддів з наведених вище підстав не має процесуальних підстав надавати оцінку доданим до клопотання прокурора доказам з точки зору їх допустимості та достовірності та вирішувати питання, передбачені ст. 368 КПК, та ст. 84, 86 КПК.

Під час здійснення досудового розслідування проводиться перевірка та повне і об`єктивне встановлення всіх обставин кримінального провадження, зокрема і достатність доказів на повідомлення про підозру , визначається остаточна кваліфікація дій особи, відповідно і необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на те, що матеріали кримінального провадження містять достатні відомості, які вказують на те, що вищезазначене вилучене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000472 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення збереження речових доказів, наявні підстави для накладення арешту на вилучений 01.12.2023 року під час огляду місця події пакет типу зіп-лок всередині якого знаходиться кристалічна речовина зовні схожа на наркотичну, який було поміщено до сейф-пакету PSP 1163701.

Клопотання прокурора слід задовольнити частково, місце зберігання речових доказів не підлягає вирішенню апеляційним судом, а визначається органом досудового розслідування відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню через істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону на підставі ч.1 ст. 412, п. 3 ч.1 ст. 409 КПК , ч. 3 ст. 407 КПК , з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 170-173 , ст. 404, 405, 407, 409, 422, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити прокурору Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2023 року.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений 01.12.2023 року в період часу з 12:16 години до 12:23 години в ході проведення огляду місця події на відкритій ділянці місцевості біля будинку № 16 по вулиці Будьонного, в м. Херсоні пакет типу зіп-лок всередині якого знаходиться кристалічна речовина зовні схожа на наркотичну, в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000472 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3