Справа № 303/7603/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/53/23 за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суд Закарпатської області від 23.11.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Великі Лучки, Мукачівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий охоронцем ТОВ «Грінвер», несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою в період з 05.09.2022 до 08.09.2022 .

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік 06 (шість) місяців, з покладенням на нього, відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 111645 (сто одинадцять тисяч шістсот сорок п`ять) грн, сплачену згідно квитанції № АТ «КОМІНВЕСТБАНК» від 08.09.2022, ухвалено повернути заставодавцю - ОСОБА_11 .

Речові докази: вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «65116», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий ОСОБА_12 - залишено в його розпорядженні; кепку синього кольору, сумку та рамку з фотографією, змиви з керма, важеля коробки перемикача передач вантажного автомобіля марки «КАМАЗ» моделі «65116», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в загальному розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 36 коп.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставинах.

ОСОБА_6 05.09.2022 близько 08 год. 55 хв, керуючи технічно стравним вантажним автомобілем марки «КАМАЗ» моделі «65116», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, через перехрестя вул. О. Береста та Тімірязєва в м. Мукачеві Закарпатської області, на автомобільній дорозі вул. Тімірязєва у напрямку вул. Ключарська та наближаючись до будинку № 46 по вказаній вулиці, де дорога має дві смуги руху по одній у кожному напрямку, діючи всупереч вимогам п. 1.3; 1.5; 2.3 «б», 10.9 та 12.3 Правил дорожнього руху України, будучи самовпевненим, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вживав заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який у той час рухався в попутному напрямку по краю автодороги.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та смерть настала внаслідок поєднаної тупої травми грудної клітки, черева, тазу, верхніх та нижніх кінцівок, що супроводжувалась множинними переломами ребер з 2-х сторін, множинним розривом печінки, множинними переломами тазового кільця, відкритим переломом правої плечової кістки, закритими переломами обох гомілок, розвитком травматичного шоку, що і стало безпосередньою причиною його смерті.

Даний висновок про причину смерті підтверджується виявленням при дослідженні трупа вказаних вище прижиттєвих травматичних пошкоджень «шокових» змін нирок, а також даними судово-гістологічного дослідження. При дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді: множинних розривів печінки, множинних переломів тазового кільця та відкритий перелом правої плечової кістки, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення і перебувають в прямому зв`язку з настанням смерті. Переломі ребер: 1,2- по задньопідпахвовій ліній з крововиливами в навколишні м`які тканини, 4-по передньопідпахвовій ліній, 5- 9- середньоключичній ліній, зліва-6-7 по середньоключичній ліній, закритий перелом правої та лівої гомілок, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день. Рвана рана лівої гомілки, з переходом на тильну поверхню стопи та на правому стегні відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6, але не більше як 21 день. Садна: на лівій виличній ділянці з переходом на щоку, в нижній третині лівого плеча, в проекції лівого ліктьового суглобу, в проекції верхньої ості тазової кістки ліворуч, по передній поверхні правого колінного суглобу з переходом на середню третину правої гомілки, від нижньої третини лівого стегна по нижню третину лівої гомілки, синці: в проекції лівого ліктьового суглоба та в нижній третині лівого передпліччя - відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів за ударним механізмом спричинення з прикладанням значної травмуючої сили, могли виникнути за умов наїзду на нього транспортним засобом, за давністю виникнення вкладаються в дату події, що мала місце 05.09.2022.

-3-

Враховуючи характер травм, наявних у ОСОБА_8 , неможливо було уникнути настання смерті у разі надання йому своєчасної допомоги, оскільки вони є небезпечними для життя у момент їх спричинення. При судовому токсикологічному дослідженні трупної крові алкоголь не виявлено. Від часу настання смерті до початку судово-медичного дослідження трупа пройшов час в межах доби.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог п. 1.3; 1.5; 2.3 «б» 10.9 та 12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, зокрема, смертю ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки; звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 01 (один) рік 06 (шість) місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Зазначає, що основне покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції, однак, в порушення ст. 65 КК України, не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому не в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, характер і обсяг допущених ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху України, які свідчать про те, що останній, як учасник дорожнього руху, не знає та не виконує вимог цих Правил, що є підставою для позбавлення його права керування транспортними засобами на певний період. Нехтування ОСОБА_6 вимогами Правил дорожнього руху України призвело до загибелі потерпілого ОСОБА_8 . Також судом не враховано рід занять ОСОБА_6 , який працює охоронцем та те, що його робота не пов`язана з керування транспортними засобами, а лише констатовано, що останній має значний водійський стаж.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_8 про законність і обгрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-4-

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 й потерпілого ОСОБА_8 , досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були, а тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи прокурора про неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через м`якість і необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк два роки, колегія суддів приходить до такого висновку.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи

-5-

оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» предбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатаціїтранспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У пункті 21 вищенаведеної Постанови зазначено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання, зокрема, позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції у повній мірі виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим з необережності, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, є особою пенсійного віку, під час дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані алкогольного сп`яніння, несудимий, а також наявність на час ухвалення вироку на утриманні матері похилого віку, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілому заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого, при відсутності обставин, що його обтяжують, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов також і до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з іспитовим строком на один рік шість місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно позитивно, на його утриманні знаходиться мати похилого віку, наявність значного водійського стажу та відсутність даних про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, позицію потерпілого, який немає претензій ні морального ні матеріального характеру до обвинуваченого з огляду на повне відшкодування обвинуваченим заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Доводи апеляційної скарги прокурора проте, що при призначені обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання не було враховано суспільну небезпеку та не надано оцінку наслідкам вчиненого, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки суд першої інстанції належним чином оцінив усі обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки та особу обвинуваченого.

-6-

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що за характером вини кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до необережних злочинів, обвинувачений зробив для себе належні висновки, про що свідчить його процесуальна поведінка протягом усього часу розгляду кримінального провадження.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує те, що у кримінальному провадженні відсутні обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

Що стосується призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то в цій частині, відповідно до вимог чинного законодавства України та правозастосовної практики, його застосовування чи не застосування має бути індивідуалізованим та є факультативним.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та є обґрунтованим.

Також, колегія суддів приймає до уваги ствердну позицію потерпілого ОСОБА_8 про відсутність до обвинуваченого претензій у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди та прохання суворо не карати ОСОБА_6 .

На думку колегії суддів, виходячи з конкретних обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, відношення до своїх дій з боку обвинуваченого, позицію потерпілого зазначену вище, приймаючи до уваги юридичну конструкцію санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також те, що позбавлення обвинуваченого прав керування транспортними засобами поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище, оскільки обвинувачений працевлаштований в м. Мукачеві, а проживає в с. Ключарки Мукачівського району та використовує транспортний засіб з метою дістатись до місця роботи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено законне і справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегією суддів також враховується і надана стороною захисту довідка про стан здоров`я обвинуваченого, яка додатково зумовлює необхідність залишення за обвинуваченим права керування транспортним засобом.

Досліджені під час апеляційного розгляду зазначені обставини у їх сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання, та дають колегії суддів підстави для висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Аналогічні висновки зробив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши їх в ухвалі 26.04.2023 (справа № 297/2114/21, провадження № 51-2450ск23), вказавши про відсутність підстав для призначення додаткового покарання з огляду на відсутність претензій до засудженого у зв`язку з відшкодуванням шкоди, прохання потерпілого суворо не карати обвинуваченого, а також з огляду на те, що транспортний засіб ним використовується для забезпечення потреб родини і таке покарання суд касаційної інстанції вважав необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

-7-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргупрокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатській області від 23.11.2022 щодо ОСОБА_13 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді