ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3574/23 Справа № 206/2878/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції)

ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , подані на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348 КК України ОСОБА_9 та обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_10 із визначенням застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень кожному,

встановила:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001465 від 05 листопада 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.348 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 04 листопада 2017 року діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули до будинку АДРЕСА_1 , де на 9-му поверсі шляхом підбору ключа проникли до квартири АДРЕСА_2 та визначили для себе предметами злочинного посягання мобільний телефон Lenovo F820, ноутбук Samsung R-20, планшетний ПК CUBE U20GTWS, ланцюжок і каблучку з жовтого металу та грошові кошти у сумі 200 гривень, що поклали у чорну спортивну сумку. За інформацією про здійснення можливих противправних дій, яка надійшла на лінію 102, на місце прибули працівники поліції. ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку №46 по вулиці Немировича Данченко повідомив за допомогою мобільного телефону ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про прибуття поліції. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізовуючи раптово виниклий умисел на розбій, відкрили двері квартири АДРЕСА_2 та кинули у бік працівників поліції заздалегідь приготований ними спеціально пристосований предмет для вибуху та нанесення тяжких тілесних ушкоджень бойову гранату розривної дії РГД-5. Після чого, усвідомлюючи безпорадний стан поліцейських, взявши з собою чорну спортивну сумку з викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишили квартиру та зникли в невідомому напрямку.

Правова кваліфікації кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , передбачених ч.4 ст.187, ст.348 КК України, тобто розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном поєднаного із проникненням у житло та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та посягання на життя працівника правоохоронного органу, тобто замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Правова кваліфікації кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , передбачених ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України, тобто розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном поєднаного із проникненням у житло та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та посягання на життя працівника правоохоронного органу, тобто замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків та у таємному викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з проникненням у житло.

Під час судового засідання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348 КК України ОСОБА_9 та обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_10 із визначенням застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень кожному.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу на альтернативний та про зменшення розміру застави.

Суд мотивував свої висновки тим, що сукупність обставин і наслідки інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисних злочинів, віднесених ст. 12 КК України до тяжкого та особливо тяжких, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, дає підстави вважати, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати та є реальним, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_13 у поданій апеляційній скарзі просить суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо його підзахисного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. У випадку продовження строку тримання під вартою просить визначити єдиний помірний розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування зазначає, що прокурором у судовому засіданні не доведено за допомогою належних та допустимих доказів наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику того, що його підзахисний буде переховуватись від суду.

Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_9 є одруженим, був військовослужбовцем, має постійне місце проживання, ним жодного разу не порушувались умови тримання у СІЗО, він є раніше не судимою особою.

Вказує, що визначений судом першої інстанції розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є непомірним для ОСОБА_9 .. Фактом непомірності захисник зазначає, що вона досі є несплаченою останнім.

Захисниця ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю. У випадку продовження строку тримання під вартою просить визначити розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є помірним для ОСОБА_10 та забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обгрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що прокурором до клопотання про продовження строку тримання під вартою не додано жодного належного доказу наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, а лише тяжкість покарання не може бути підставою для обрання та продовження найсуворішого виду запобіжного заходу.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та місця соціальні зв`язки, характеризується позитивно.

Вказує, що близькі та рідні обвинуваченого ОСОБА_10 є працездатними особами середнього достатку, сам він у зв`язку з тривалим знаходженням під вартою доходу не має, тому визначена судом першої інстанції застава у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є завідомо непомірною для нього.

Захисники наголошують на тому, що строк тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою складає 5 років 8 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , їх захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на підтримку доводів поданих стороною захисту апеляційних скарг, які наполягали на їх задоволенні, просили скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід або встановити заставу, яка буде помірною для обвинувачених, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, а також наявність, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 , погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинувачених інших, альтернативних запобіжних заходів, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються, у вчинені умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з посяганням на життя працівників правоохоронного органу, і усвідомлюють, що у разі доведеності вини їм загрожує реальне покарання, а тому можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисників про те, що їх підзахисні мають постійне місце проживання, раніше кримінальні правопорушення не вчиняли не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених..

Тривалість перебування обвинувачених під вартою за доводами захисників хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348 КК України ОСОБА_9 та обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_10 до 07 грудня 2023 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та відсутні підстави для застосування до них більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року , якою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348 КК України ОСОБА_9 та обвинуваченого за ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_10 , до 07 грудня 2023 року, із визначенням застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень кожному - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4