Справа № 314/4422/23
Провадження № 1-кп/314/212/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2024 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000052 від 08.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, громадянина України, одруженого, який має середню освіту, військовослужбовця, у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу за контрактом перебуваючи з 25.02.2021 року на посаді водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав, про своє місцезнаходження командуванню і в органи військового управління не повідомляв та до 01 вересня 2023 року перебував поза межами військової частини.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, визнав повністю, підтвердив фактичні обставини обвинувачення , згоден з правовою кваліфікацією своїх дій, визнає вину й обставини справи добровільно, заборонених методів до нього зі сторони обвинувачення не застосовувалось. Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим, який показав суду , що служить з 2015 року , щодо інкримінованого діяння так відбулося по сімейним справам , ходив у відпустку приблизно кожен рік , процедура йому відома , полягає у рапорті на командира, але в цьому разі не було кому написати і получилося автоматично треба було витягувати дитину дружини і крім нього це не міг ніхто зробити, у скоєному щиро покаявся , має намір продовжувати службу. Захисник звернула увагу на позитивний послужний список обвинуваченого , який учасник АТО, неодноразово нагороджений , характеризувався позитивно, одружений , має матір пенсіонера, щиро розкаявся, має поранення зокрема контузію .

Крім показань обвинуваченого його вина підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_6 показав суду , що до грудня 2022 року був заступником командира роти в.ч. НОМЕР_1 ,знає про факт самовільного залишення обвинуваченим після того як прийняв посаду командира частини у грудні , призначено службове розслідування , намагалися додзвонитися з обвинуваченим , з`ясувавши де він знаходиться , на той період на телефон не відповідав і з`ясувати його місце знаходження не вдалося ,військовослужбовці які його добре знали з 2021 року їздили його шукати , зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , керівником обвинуваченого був командир взводу ОСОБА_9 , за змістом доповіді командира з`ясувалося його місцезнаходження у грудні 2022 року, взвод обвинуваченого був в тилу , займався ремонтом техніки, до обвинуваченого скарг не було.

Свідок ОСОБА_10 показав що є головний сержант взводу, нормальні відносини по службі з обвинуваченим , був на той час його командиром відділення , приблизно в середині грудні 2022 обвинувачений ремонтував машину в рембаті в тилу, коли ми їхали 01 грудня до пункту призначення колоною, у нього зламалася машина , визвали евакуацію, залишившись на дорозі , поїхали далі, потім дзвонили , дізналися що він знаходиться у місті ремонту, до нього приїхала дружина, він відпросився провести дружину на маршрутку , це було приблизно з 12 грудня і з того моменту його більше не бачили, знав де він приблизно проживає у селі Радушне, поїхали до нього, забирали запчастини і там його побачили 02.03.2023 року , взяв у нього документи і ключі від машини, сказавши що їдемо в Запоріжжя, він попросився зібрати речі дома,від місця де ми знаходилися центр села це 500-600м, але він не повернувся , на дзвінки вже не відповідав, після того , як чекали його хвилин 20-30 , прийшли до будинку, вийшла дружина , неодноразово телефонував командир взводу,питалися вплинути на нього, також з`язувалися з його мамою, нарікань на нього небуло, сварок не було, серед мотиву дій обвинуваченого вважав що можливо на той час контракт закінчився і він втомився , конкретно йому не відомо, офіційно йому не відомо підстави служби у 2022 році, у січні лише чув що піднімалася така розмова вони були на навчаннях, у лютому була мобілізація, сам близько до бойових дій його підрозділ їхали лише на евакуацію, нарікань скарг на нього не було, обвинуваченого характеризує як позитивну та старанну людину, кошти на ремонт машини повинні були відбуватися за рахунок в.ч.

ОСОБА_11 показав що є військовослужбовцем , слюсар з ремонту, займався ремонтом з обвинуваченим з березня 2022 року, до нього приїхала дружина зі слів командира, він поїхав провести дружину, від того момент він с.з.ч (самовільне залишення частини), можливо причиною була дружина , дзвонили йому , він не брав , наш підрозділ проводив еввакуацію, безспосередньо бойові дії не проводили, чи надавалося офіційні дозвіл на залишення частини обвинуваченому невідомо, знає він уходив у відпустку за сімейними обставинами щоб розписатися з жінкою але це було раніше до грудня 2022 року, заходи щодо його повернення не дали результату , характеризує обвинуваченого як неконфліктного , без нарікань, якщо треба щоб зробити , він зробить, зі слів інших військовослужбовців чув він був за контрактом , сам свідок був мобілізований.

З витягу з ЄРДР №0000052 від 08.02.2023 року вбачається повідомлення військової частини НОМЕР_1 про відсутність без поважних причин військовослужбовця ОСОБА_4 з 17.12.2022 року. За матеріалами службового розслідування по факту відсутності на службі обвинуваченого яке розпочато наказом від 27.12.2022 року №2964 та закінчено від 03.02.2023 №400/КП вбачається що згідно військового квитка НОМЕР_2 військову присягу ОСОБА_4 прийняв 03.02.2015 року згідно витягу з наказу в.ч. А1556 №40 від 25.02.2021 року солдата ОСОБА_4 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2021 № 38-рс на посаду водія слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 гірсько-штурмового батальйону , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.02.2021 зараховано до списків особового складу частини та вважати що приступив до виконання службових обов`язків за посадою, підстава припис військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 135 від 23.02.2021 року,згідно доповіді № 460 про факт с.з.ч без зброї 18.12.2022 року від командира 2 гірського штурмового батальйону цієї в.ч.надійшла доповідь про факт с.з.ч солдатом ОСОБА_12 , з доповіді командира взвода тех. забезпечення ОСОБА_13 стало відомо, що зазначений солдат який перебував в розташуванні ремонтно-відновлюваному батальйоні та проводив ремонтні роботи з 17.12.2022 року самовільно залишив місце розташування підрозділу без зброї, проведенні заходи пошуку не дали результату, матеріальних збитків не має. Згідно наказу в.ч. 1556 від 27.12.2022 року призначено службове розслідування по даному факту. Згідно акту цього розслідування 17.12.2022 року ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби, оперативні пошуки результату не дали, повідомлень від органів поліції та ВСП про вчинення ним правопорушень та повідомлень з лікувальних закладів про його лікування не надходили, в його діях вбачається порушення казарменого режиму на який переведена в.ч. з моменту введення воєнного стану.Згідно наказу тієї ж в.ч. від 03.06.2022 року № 145 солдату ОСОБА_4 призупинено виплату грошового забезпечення.

Згідно відповіді Івано-Франківського ЗВ ВСП від 14.07.2023 року № 1532/2/3192 вбачається результати виконаних розшукових заходів , з пояснень ОСОБА_14 матері розшукуваного солдата ОСОБА_4 , останній перебуває за місцем проживання дружини.

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мали місце діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_4 та є доведеним, що останній вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: «самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану».

Таким чином, ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України «самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану».

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до положень ст. 65 КК України виходить із меж, установлених у санкціях статті інкримінованого злочину, враховує ступінь його тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обвинувачений вчинив злочин, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину. Обвинувачений раніше не судимий , бажає продовжувати службу, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебував і не перебуває , до медичної допомоги до цих лікарів не звертався, за місцем проживання характеризується позитивно, неодноразово нагороджений у тому числі за місцем служби грамотами за старанність та сумлінне виконання службових обов`язків бойових завдань, допитані свідки характеризували обвинуваченого лише позитивно, обвинувачений визнає провину.

Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному злочині, жодних обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, у даній справі не встановлено, обвинувачений, вчинивши злочин, в подальшому усвідомив протиправність та помилковість своїх дій, бажає продовжувати службу, неодноразово нагороджений у тому числі за місцем служби.

Зазначені обставини, на переконання суду , пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають суду законні підстави для можливості призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК з урахуванням й того, що редакція ст.69 КК станом на день постановлення даного вироку хоча й виключає можливість її застосування при призначенні покарання за інкримінованою нормою, проте даний злочин вчинено до внесення відповідних змін до ст.69 КК. Тому з огляду на положення ст.5 КК призначення обвинуваченому покарання у цій справі із застосуванням ст.69 КК узгоджується з нормами кримінального закону, за таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.69 КК України (у редакції до 27.01.2023) у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та остаточно призначити покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки. Таке покарання, на переконання суду, за своїм розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців (пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України). На підставі статті 72 КК України необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку: один день позбавлення волі за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, а саме: з 13 вересня 2023 року по дату набрання вироку законної сили. Оскільки призначається покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без застосування застави. Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, а саме: з 13 вересня 2023 року по день набрання вироку законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду, через Вільнянський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому , прокурору, захиснику.

Суддя: ОСОБА_17

26.01.2024