Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1131/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі:головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000145 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, розлученого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути оскаржуваний вирок, вважає його занадто суворим в частині призначеного покарання, а також не погоджується з цивільним позовом потерпілої. Вказує, що судом не враховано, що ним частково відшкодовано шкоду потерпілій у розмірі 4500 грн. Зазначає, що судом не були допитані усі свідки та не враховані пом`якшуючі обставини, а саме: повне визнання вини, щире каяття, його хворобу та часткове відшкодування шкоди. Звертає увагу, що він сприяв слідству та не переховувався.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що оскаржуваний вирок постановлений з порушенням норм процесуального права, оскільки під час дослідження письмових доказів оголошення їх здійснював прокурор, тобто судом не досліджувалися докази безпосередньо.

Від прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 надійшли письмові заперечення на апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, в яких він просить залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу на 60 днів, до 03.12.2023 включно.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з моменту затримання, тобто з 15.02.2022.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06.02.2015 по 21.05.2015 та з 15.02.2022 до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 11 838 грн. та у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 процесуальні витрати в дохід держави 982 грн.08 коп. за проведення судових експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 04.02.2015, у вечірній час, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знаходились в будинку АДРЕСА_2 , де розпивали алкогольні напої. Близько 22 години, між ними на грунті особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_12 виник умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 . Здійснюючи без відриву у часі свій злочинний намір, ОСОБА_16 умисно, із значною силою прикладання, наніс ОСОБА_15 удар рукою по голові, від чого останній, втративши рівновагу, впав на підлогу. При цьому ОСОБА_16 , використовуючи металевий совок, який знаходився в приміщенні будинку, та продовжуючи свої протиправні дії, наніс ним та ногами численні удари по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_15 . Таким чином, останньому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді: крововиливів під тверду мозкову оболонку на основі та по зовнішній поверхні лівої вискової, тім`яної та потиличної долей, правої потиличної долі, крововиливів під м яку мозкову оболонку лобних, потиличних долей, лівої тім`яної долі, над мозолистим тілом справа і зліва, над черв`яком мозочка, крововиливів в речовину головного мозку в ділянці лівої передньої центральної звивини, капсулу та ніжку гіпофіза, суцільного крововиливу в м`які тканини шкірного лоскута голови, рани на повіках очей, лобі, слизовій губ, обширних синців та саден на вухах, обличчі та волосистій частині голови, що входять до комплексу закритої черепно-мозкової травми. Також ОСОБА_17 були заподіяні ОСОБА_15 легкі тілесні ушкодження у вигляді: переломів 6-10 ребер справа по пахвових лініях, синців на правій боковій поверхні грудної клітини, які відносяться до середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я; множинних синців на руках, в ключичній та підключичній ділянках справа, на животі справа, в правій лопатковій ділянці, в ділянці тазу зліва, в лівій кульшовій ділянці, на шиї, саден на шиїта в правій ключичній ділянці, на руках та ногах.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора та потерпілої в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційнх скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений уточнив, що з вироком суду він не згоден в частині строку покарання та вирішення цивільного позову. Захисник ОСОБА_8 просила призначити новий розгляд в суді першої інстанції с підстав порушення безпосереднього дослідження доказів, але, апеляційну скаргу обвинуваченого також підтримала в частині зменшення строку покарання та вирішення цивільного позову, який не підлягає відшкодуванню оскільки смерть потерпілого настала внаслідок переохолодження, а не від дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, враховуючи, що фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційних скаргах не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння ОСОБА_15 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом не визнано пом`якшуючими покарання обвинуваченого обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки останній визнав свою частково, вибачення у потерпілої попросив лише в дебатах, а тому визнання ним вини лише під час дебатів та відсутність критичної оцінки вчиненого не може свідчити про його щире каяття. Також судом зазначено, що в матеріалах провадження відсутні дані про те, що обвинувачений надавав органу досудового розслідування та суду допомогу у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

Судом також виключено таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона не підтверджується.

Таким чином, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що судом не враховані вказані пом`якшуючи обставини, на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки судом у вироку наведено мотиви неврахування таких обставин.

Разом з тим, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше несудимий, вчинив тяжкий злочин, вину в ході судового розгляду визнав частково, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, а також позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України та дійшов висновку, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Посилання обвинуваченого на те, що не всі свідки були допитані під час судового розгляду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки частина свідків була допитана, від допиту інших свідків прокурор відмовився, про що сторона захисту не заперечувала.

Що стосується часткового відшкодування шкоди родичкою обвинуваченого в сумі 4 500 грн, що підтвердила потерпіла, а також наявність хвороби у обвинуваченого, на думку колегії суддів, не є безумовною підставою для пом`якшення вироку в частині строку покарання у виді позбавлення волі, оскільки з урахуванням встановлених судом обставин, обвинуваченому призначено покарання ближче до мінімального строку.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 (провадження № 51-2776 км 18) термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі обвинувачнного не наведено.

Також колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння ОСОБА_15 .

Згідно висновку експерта № 35 від 12.03.2015 року смерть ОСОБА_15 настала від загального переохолодження тіла (т.1 а.с.52-55).

Як вбачається з позовної заяви потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди на поховання в сумі 11 838 грн. 00 коп. та моральної шкоди у зв`язку із смертю сина в розмірі 500 000 грн., підставою для відшкодування шкоди потерпіла зазначила спричинення обвинуваченим її сину тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього (т.1 а.п.200-201).

Під час апеляційного розгляду потерпіла підтвердила, що майнова та моральна шкода їй спричинена у зв`язку із смертю сина.

Проте, причинно-наслідковий зв`язок із заподіянням обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_15 умисних тяжких тілесних ушкоджень та смертю останнього відсутній, оскільки смерть ОСОБА_15 настала внаслідок переохолодження тіла, а не заподіяних обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.

Відповідно до вимог статті 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому згідно зі ст. 374 КПК у вироку суду мають бути зазначені підстави та мотиви прийнятого рішення та положення закону, яким керувався суд.

Отже, задовольняючи частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що смерть ОСОБА_15 настала від загального переохолодження тіла, та не пов`язана з неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення цивільного позову ОСОБА_9 .

Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 21.05.2019 року справа № 171/2854/14 (провадження № 51-10096 км 18), де зазначено, що в такому випадку потерпіла обмежена у праві на відшкодування витрат на поховання.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілими у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій безпосередньо кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Відповідно до ч.6 ст.55 КПК України якщо внаслідок кримінального правопорушення особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.

Враховуючи, що у даному випадку право на відшкодування моральної шкоди тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_9 , які заподіяні смертю її сина.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої смертю ОСОБА_15 , не має, а тому вирок суду в частині цивільного позову підлягає скасуванню та потерпілій слід відмовити у задоволенні вказаного позову, частково задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом безпосередньо не досліджувались письмові докази в ході розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч.1 ст.358 КПК України інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Оголошує документи суд або сторона судового провадження, яка подає ці документи.

Логічно, коли документи в судовому засіданні оголошує та сторона, яка їх подає. Проте, якщо учасниками кримінального провадження документи не оголошуються, а лише долучаються, то суд повинен їх оголосити з метою ознайомлення всіх учасників кримінального провадження з їх змістом та надання їм можливості подати свої зауваження.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.11.2022 року справа № 750/3475/19 (провадження № 51-1651 км 22).

Згідно журналів судового засідання, письмові докази, надані стороною обвинувачення, були оголошені прокурором під час судового розгляду. Учасникам провадження була забезпечена можливість ознайомлюватися із ними та, у разі необхідності, ставити запитання будь-яких заяв чи зауважень щодо дослідження доказів від учасників не надходило (т.6 а.с.43-45).

В подальшому в судовому засіданні 01.06.2023 було продовжено розгляд кримінального провадження та досліджувались письмові докази та здійснювалось відтворення відеодоказу. Від обвинуваченого зауважень щодо даного доказу не надходило. Так, захисник ОСОБА_8 наполягала на безпосередній участі в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_7 та судом вживались відповідні заходи для доставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до зали судового засідання шляхом направлення відповідних повідомлень компетентним органам.

Водночас, з листа заступника начальника Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_18 вбачається, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану особовий склад підрозділів Національної поліції України був переведений на посилений варіант несення служби та задіяний на охорону об`єктів державного значення, у зв`язку з чим зменшилась змога щодо охорони та конвоювання затриманих та взятих під варту осіб, у зв`язку з чим просить проводити судові засідання в режимі відеоконференції (т.6 а.с.56).

Крім того, згідно відповіді на запит начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Житомирській області ОСОБА_19 від 31.05.2023, ОСОБА_7 з 20.02.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у протитуберкульозному ізоляторі Житомирської медичної частини філії. Курс лікування проти туберкульозу може становити від 6 до 24 місяців. Водночас, з 23.05.2023 ОСОБА_7 відмовився від прийому протитуберкульозного лікування у зв`язку з чим ОСОБА_7 рекомендовано приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції (т.6 а.с.78).

Захисник ОСОБА_8 ознайомлювалась з матеріалами судового провадження, отримувала відповідні фотокопії та відеозапис слідчого експерименту, про що свідчить її заява від 12.06.2023 (т.6 а.с.79). Під час апеляційного розгляду вказані обставини захисник підтвердила.

На переконання колегії суддів, суд дав оцінку усім доказам в нарадчій кімнаті, а тому застосована ним процедура повністю відповідає визначеній у ст.23 КПК України засаді безпосередності дослідження доказів.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального права, які б були безумовною підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, як просить захисник в апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної суворості. Водночас, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: