Провадження № 1-кп/522/2004/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі об`єднані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0000369 від 27.07.2023 року та № 0001139 від 10.08.2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу положень ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 влітку 2023 року, більш точної дати та часу встановити не вдалось, знаходячись біля магазину «Trash», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 84, помітив біля смітнику паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 травня 2001 року, та визначив його предметом свого кримінально-протиправного посягання.

Так, реалізуючи кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, ОСОБА_3 , упевнившись в тому, що його дії залишаться непомітними для інших осіб, діючи умисно, протиправно, підняв з землі біля смітника паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 травня 2001 року, тим самим привласнивши його, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішив підробити раніше знайдений паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 травня 2001 року, з фотокарткою на першій сторінці офіційного документу, а саме шляхом вклеювання своєї фотокартки на першу сторінку знайденого паспорту для подальшого використання у власних інтересах.

Після чого, ОСОБА_3 , влітку 2022 року, більш точної дати та часу встановити не вдалось, перебуваючи в невстановленому місці, маючи умисел на підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і надає права громадянина України, з метою подальшого його використання у власних інтересах, шляхом вклеювання фотокартки із власним зображенням на першій сторінці паспорту громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 травня 2001 року, який є документом, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, підробив його.

Крім того, 27.07.2023 приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 32, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою посвідчення своєї особистості перед працівниками поліції, які здійснювали патрулювання Малиновського району міста Одеси, на вимогу дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, висловлену в порядку ст. 32 Закону У країни «Про Національну поліцію», пред`явив як документ, що посвідчує його особу, завідомо підроблений паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 травня 2001 року, з вклеєною на першій сторінці власною фотокарткою, тим самим використав завідомо підроблений документ для посвідчення своєї особистості та підтвердження громадянства України.

Крім цього, ОСОБА_3 03.08.2023, в період часу з 19.00 год. по 20.00 год., більш точного часу встановити не надалось можливим, у період дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ХІ від 24.02.2022 введено на всій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався, у тому числі на час вчинення кримінального правопорушення, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої в кухонній кімнаті, сумісно з ОСОБА_7 .

Надалі, у ОСОБА_3 , у той же час та у тому ж місці, раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, та останній визначив предметом свого злочинного посягання мобільний телефон моделі «Xiaomi Redmi Note 8 Pro», в корпусі зеленого кольору, ІМЕІ(1): НОМЕР_2 , ІМЕІ(2): НОМЕР_3 , у чохлі синього кольору, вартістю 3730 (три тисячі сімсот тридцять) грн. 00 коп. та грошові кошти у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень, які належать ОСОБА_7 .. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його протиправні дії є непомітними для оточуючих, в той час коли ОСОБА_7 не могла спостерігати за своїм майном та перебувала в іншій кімнаті, взяв вищезазначений мобільний телефон, який лежав на поличці в спальній кімнаті та пройшовши коридором, підійшов до жіночої сумки, коричневого кольору, належній потерпілій, яка знаходилась на гачку біля вхідних дверей квартири за вищевказаною адресою, та відкривши її, побачив гаманець коричневого кольору, звідки викрав 6 000 гривень.

Надалі, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 9 730 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчинених ним кримінальних правопорушень. Обвинувачений розповів суду, що влітку 2023 року, точніше дати не пам`ятає, перебував біля магазину «Trash», що розташований за адресою: місто Одеса вулиця Філатова, 84, де біля смітнику помітив паспорт громадянина України ОСОБА_6 , який вирішив привласнити, щоб вклеїти туди свою фотокартку та пред`являти цей паспорт, в разі якщо виникне необхідність. Забравши паспорт зі смітника, він вклеїв туди свою фотокартку та носив паспорт при собі. Приблизно через місяць, 27.07.2023 року, об 12:30 годині він знаходився на дитячому майданчику біля будинку №32 по вулиці Філатова в місті Одесі, до нього підійшли працівники поліції, попросили пред`явити документи, після чого він пред`явив підроблений паспорт. У поліцейських виникли сумніви щодо справжності цього документу, тому паспорт вилучили, а пізніше зареєстрували кримінальне провадження за ч.3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Окрім цього, 03 серпня 2023 року, у вечірній час, знов знаходився на дитячому майданчику, вживав пиво. На цьому ж майданчику, знаходилася потерпіла, як потім з`ясувалося звуть її ОСОБА_8 , прізвище ОСОБА_9 , яка теж пила пиво. Вони познайомилися, він розповів що живе з бабусею, батьки його не виховували, після чого ця жінка спочатку хотіла купити для нього кросівки, потім запросила до себе до дому. Він відмовився від подарунків, але до неї у гості прийшов, вони продовжили вживати алкогольні напої на кухні разом, потім розійшлися по кімнатам відпочити. Приблизно об 20:00 годині, він вирішив піти до дому, потерпіла спала у кімнаті, він побачив її мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro», в корпусі зеленого кольору, який був в чохлі синього кольору та знаходився на поличці в кімнаті. Потім, пройшовши по коридору, він побачив жіночу сумочку, в якій знаходилися гроші та вкрав їх. Після цього пішов з квартири потерпілої по своїх справах, гроші витратив на власні потреби, мобільний телефон продав. Після вчинення крадіжки у потерплої ОСОБА_7 , він з нею не зустрічався, однак знає, що матеріальну шкоду їй відшкодовано. Крім цього, обвинувачений розповів суду, що проживає з бабусею, яка його виховала, батьки ним не цікавляться, хоча батьківських прав не позбавлені. Рідний дядько має меблевий бізнес, і на даний час він працює в нього неофіційно, допомагає збирати меблі. Просив, враховуючи пом`якшуючи обставини, суворо його не карати.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 185 КК України.

Захисник ОСОБА_5 просив суворо не карати обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю.

Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.

З урахуванням заяв потерпілої про розгляд провадження за їх відсутності, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.357 за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом; за ч. 1 ст. 358, за кваліфікуючими ознаками: підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, за ч. 4 ст. 358 за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документа та за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані стороною обвинувачення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд враховує щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі "Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора": "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв три кримінальних проступка та один тяжкий злочин.

Суд бере до уваги визнання ОСОБА_3 провини, що виразилося у щирому осуді своєї поведінки, добровільних показах щодо вчинених злочинів, що пом`якшує міру покарання. На наркологічному чи психіатричному обліку обвинувачений не перебуває, має місце реєстрації та місце проживання, обтяжуючі обставини судом не встановлені.

Вказані факти суд бере до уваги при обранні міри покарання.

Крім того, суд при призначенні покарання, бере до уваги кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, ступінь суспільної небезпечності вчиненого та відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.3 ст.357 у виді 3-х місяців арешту, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 6 місяців арешту, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Враховуючи конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 те, що він правдиво розповів про обставини вчинених кримінальних правопорушень, критично відноситься до своїх дій, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України є особою, що не має судимості, а також позицію потерпілої, яка не заявляла цивільного позову та не наполягала на призначенні покарання обвинуваченому, пов`язаному з позбавленням волі, тому суд вважає можливим застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 75 КК України, оскільки приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді слід скасувати.

Також суд вважає за необхідне стягнути з судові витрати за

Керуючись ст. ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 ( трьох) місяців арешту;

-за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 6 (шести) місяців арешту;

-за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_3 згідно ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази: паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000369 від 27.07.2023 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2023 року на паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 27 березня 2001 року, який 27.07.2023 було вилучено в ході огляду місця події за адресою: м. Одеса вулиця Академіка Філатова, 32.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової технічної експертизи документів № 47-160/83 від 10 серпня 2023 року у сумі 5736 (п`ять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 00 копійок.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1