Справа № 204/6283/22
Провадження № 1-кп/204/247/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000188 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що необхідність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватись від суду свідчить те, що ОСОБА_3 розуміє тяжкість та невідворотність покарання, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Також, необхідно врахувати, що ОСОБА_3 вчинив злочин під час дії воєнного стану в Україні та на користь держави-агресора РФ, в ході свої злочинної діяльності налагодив зв?язки із громадянами РФ, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні, а тому є обгрунтовані підстави вважати, що він може виїхати за межі території України або на тимчасово окуповану територію України. При цьому невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Про наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361 КК України за фактом того, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл». Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження судових експертиз, які підтверджують його вину. Не всі свідки та експерти у кримінальному провадженні до цього часу допитані у суді. Крім того, СВ УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ст. 386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 . Враховуючи ці обставини, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати позапроцесуальним шляхом на свідків, експертів та на інших осіб, зокрема з метою відмови ними від дачі показів, або надання ними неправдивих показів та зміни показів у суді. Наявність ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується фактом того, що обвинувачений має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. ОСОБА_3 обвинувачується у державній зраді, тобто наданні представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України. З часу затримання ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він вину у скоєних злочинах не визнавав, що стороною обвинувачення може розцінюватися лише, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на позицію обвинуваченого, а також на те, що на цей час триває повномасштабне вторгнення РФ на територію України, оперативні задуми представників держави агресора щодо проведення підривної діяльності не реалізовані, є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_3 продовжить співпрацю із представниками іноземної держави щодо надання останнім допомоги у проведення підривної діяльності проти України, у тому числі щодо надання інформації через інтернет месенджери. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 відповідає суспільному інтересу, оскільки кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки, особливо у період дії воєнного стану на території України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду надав заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що в клопотанні прокурора знов зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Необхідно звернути увагу, що при обгрунтуванні ризиків прокурор наводить фрази в стверджувальній формі: «має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні», без визначення джерела отримання вказаної інформації і доказів. Ризик переховування від суду прокурором обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений вчинив злочин під час дії воєнного стан, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні. Твердження прокурора про вчинення злочину у період дії воєнного стану, налагодження для цього певних зав?язків суперечить пред`явленому обвинуваченню. Однак, жодних об?єктивних та достовірних даних про наявність поглядів та невизнання діючої влади в клопотанні немає. Відносно невизнання діючої влади - взагалі незрозуміло, у зв?язку з чим стороною обвинувачення застосовується вказаний термін. Невизнання діючої влади може бути лише в скоєнні будь-яких активних дій: висловлювань, закликів, тощо. Напроти, ОСОБА_3 є пенсіонером поліції, під час проходження служби проходив перевірки та атестації, які визнавали його придатним до служби та відповідним займаним посадам. Жодних даних про наявність у нього проросійських поглядів в матеріалах особової справи, яка додана стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження немає. Отже, вказане твердження є хибним та не може свідчити про наявність ризику. Що стосується тяжкості можливого покарання, - як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув?язнення. ОСОБА_3 з моменту його затримання 27 лютого 2022 року майже безперервно тримається під вартою. Раніше наявність ризику втечі обгрунтовувалася тими ж обставинами, що й зазначені у клопотанні. Отже, є очевидним, що раніше встановлений слідчим суддею, суддею ризик втечі зменшився зі збігом часу, проведеного ОСОБА_3 під вартою. А за відсутності нових обставин, гіпотетична наявність ризику втечі вже не може виправдовувати тримання ОСОБА_9 під вартою та буде порушувати загальну засаду кримінального провадження, визначену ст. 28 КПК України. Крім того, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, ОСОБА_3 , як громадянин України призовного віку, не має можливості виїхати за межі України. Отже, доводи прокурора про наявність на теперішній час такого ризику, який на думку прокурора не зменшився, є нічим не обгрунтованим припущенням. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обгрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361 КК України за фактом того, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл». Проте, жодних матеріалів на підтвердження як самої події вчинення вказаного кримінального правопорушення, так і можливої причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення таких дій, прокурором до клопотання не додано, не дивлячись на те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР пройшов досить тривалий час. 3 моменту внесення даних до ЄРДР по ч. 2 ст. 361 КК України пройшло вже майже чотири місяці. За вказаний час органом досудового розслідування не було проведено навіть допитів осіб, які, за версією службової особи, яка вносила дані до ЄРДР, здійснили несанкціоноване втручання, хоча в самому ЄРДР чітко визначені прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . ОСОБА_3 знаходився під вартою, не мав контактів зі своєю сім?єю чи іншими сторонніми особами, та взагалі не міг бути обізнаний про те, що кимось була перевипущена сім-карта, якою він користувався. Сам телефон і сім-карта ОСОБА_3 перебували у володінні сторони обвинувачення, якими повинні були вживатися заходи до убезпечення доступу до них сторонніх осіб - блокування доступу автопередавання даних. При цьому, будь-яких об?єктивних даних про те, що з перевипущеної SIМ-карти за номером НОМЕР_1 здійснювався вихід до глобальної мережи Інтернет за період заміни SIM-карти 28 квітня 2022 року до проведення експертизи з 19 травня 2022 року до 04 серпня 2022 року, до теперішнього часу прокурором не надано. Згідно висновку судового експерта № 90 від 04 серпня 2022 року, дослідження мобільних телефонів, вилучених 27 лютого 2022 року за місцем проживання ОСОБА_3 здійснювалося із вимкненою функцією передачі даних (на досліджених судом скрінах, зроблених під час проведення експертизи видно, що досліджені пристрої перебували у режимі «політ»). Після постановлення ухвали Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, стороною захисту було отримано консультативний висновок спеціаліста ТОВ «ДНІСЕ-ЕКСПЕРТИЗА» стосовно технологій рухомого зв?язку та систем обміну миттєвими повідомленнями № 054 від 03 жовтня 2023 року, згідно якого спеціалісту невідомі шляхи фальсифікації листування у Viber, власні спроби внести зміни до змісту і метаданих листувань і при цьому зберегти функціональність програмного засобу зазнали фіаско (абз. 2 п.3 висновків). Також, стосовно віддаленого впливу на резервну копію даних і, в подальшому, через неї на вміст досліджуваного під час експертизи пристрою, крім вищезазначеного стосовно відсутності підтвердження можливості фальсифікації листувань на доступному для безпосереднього виливу пристрої, є суттева перешкода: зазвичай під час дослідження пристрої перебувають у режимі «політ», в якому немає технічної можливості синхронізувати дані. Ризик незаконного виливу на свідків та екепертів у кримінальному провадженні обгрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження судових експертиз, які підтверджують його вину. Не всі свідки та експерти у кримінальному провадженні до цього часу допитані у суді. Крім того, СВ УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється розслідування кримінальному провадженні № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ст. 386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 . По вказаному кримінальному провадженню, яке, на твердження прокурора, доводить існування ризику, також не було проведено жодних слідчих (розшукових) дій для проведення ефективного досудового розслідування та нікому не повідомлено про підозру, що могло вказувати на те, що сторона обвинувачення має докази причетності особи до зазначених в ЄРДР неправомірних дій. Отже, наявність даних в ЄРДР, які не перевірені належним чином, та не встановлено особу, можливо причетну до скоєння кримінального правопорушення, може свідчити лише про внесення відомостей, які ще не мають навіть підтвердження, а тому кримінальне провадження відкрито лише за фактом і не може розцінюватися, як ризик в іншому кримінальному провадженні. Стосовно ризику чинення тиску на свідків та експертів. Судом вже допитана свідок ОСОБА_10 , яка єдина входить до оточення ОСОБА_3 , від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прокурор відмовився й відмова прийнята судом. Анкетні відомості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було змінено у позапроцесуальний спосіб і з невідомих підстав, хто саме є насправді особами під цими прізвищами - невідомо. Судом було вжито всі можливі заходи сприяння стороні обвинувачення у виклику свідків для допиту в судовому засіданні. З урахуванням чого, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року у порядку ч. 3 ст. 97 КК України було визнано неможливим допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у зв`язку з неприбуттям на виклики до суду та не встановленням їх місцезнаходження шляхом проведення необхідних заходів розшуку. На теперішній час судовий експерт ОСОБА_15 вже був допитаний судом в судовому засіданні 04 липня 2023 року, про допит інших експертів у кримінальному провадженні жоден із учасників судового розгляду не клопотав. Отже, існування на теперішній час ризику впливу на експерта є нічим не обгрунтованим припущенням. Ризик продовжувати кримінальне правопорушення чи вчинити кримінальне правопорушення згідно клопотання прокурора обгрунтовується фактом того, що підозрюваний має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. Отже, прокурор знов посилається на нічим не підтверджені недостовірні припущення, на які вже посилався при визначенні ризику втечі. Однак, невизнання ОСОБА_3 своєї вини взагалі не може свідчити про існування будь-яких ризиків. Це є абсолютним правом обвинуваченого захищатись від пред?явленого обвинувачення та не визнавати свою вину, і тільки у прокурора є обов?язок довести винуватість особи. Та обґрунтування невизнанням обвинуваченим своєї вини наявності ризиків є порушенням основоположних права на свободу та особисту недоторканість та права на захист. ОСОБА_3 є пенсіонером, має постійне місце мешкання в м. Дніпро, сталі соціальні зв?язки в місці постійного проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка хворіє на серйозні захворювання, є особою призивного віку. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 альтернативний запобіжний захід.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 підтримала заперечення адвоката ОСОБА_7 . Зазначила що, якщо подивитись на підозру, можливо побачити, що навіть, якщо ОСОБА_3 вчинив якийсь злочин, то це було не в період дії воєнного стану, оскільки остання переписка відбувалася значно раніше. Дійсно, це клопотання має лише твердження прокурора, які він сам собі надумав, а саме - проросійські погляди, не визнає діючу владу в країні. Дійсно, коли її підзахисний перебував під заставою, то він належним чином виконував покладені на нього обов`язки. Не відповідає дісності ризик того, що не допитані свідки та експерти. Прокурор в судовому засіданні не заявляв клопотання про допит таких осіб, або про їх повторний допит. В клопотанні прокурора не коректно вказувати те, що підзахисний не визнає свою провину, вказане є правом її підзахисного. Неодноразово ОСОБА_3 зазначав, що він не визнає свою провину. Просила визначити відносно її підзахисного альтернативний запобіжнй захід та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_16 підтримав раніше заявлені заперечення. До його підзахисного раніше застосовувався запобіжнй захід у вигляді застави, однак вводячи суд в оману, прокурор надав документи, буцім-то ОСОБА_3 та його син вчинив неправомірні дії, а тому відносно ОСОБА_3 було змінено запобіжний захід. Суд не може чекати на орган досудового розслідування, який повинен виконати дії щодо проведення досудового розслідування. Просив визначити альтернативний запобіжний захід.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надане суду клопотання, заперечення та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України одним із видів запобіжних заходів є тримання під вартою. Цей запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 13 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Підставою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

Частиною 1 ст. 335 КПК України визначено, що під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , судом оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях у сукупності.

Суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , є тяжкими кримінальними правопорушення та, відповідно, передбачають призначення покарання у вигляді: позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від дванадцяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказане покарання, в разі визнання ОСОБА_3 винуватим, повинне бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил ст.ст. 69, 75 КК України (пільгових інститутів призначення покарання), що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватись від суду. Така правова позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26 червня 2001 року у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Разом із цим, обвинувачений, розуміючи складність проведення судового розгляду в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України та, враховуючи можливо набуті ними зв`язки з представниками іноземної держави, а саме Російської Федерації, може переховуватись від суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України.

На користь існування вказаного ризику, судом також береться до уваги те, що батько обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_17 постійно проживає в Російській Федерації та є громадянином Російської Федерації. А тому вказаний факт, може свідчити, що в разі визнання останнього винуватим та, будучи на більш м`якому запобіжному заході, не бажаючи нести покарання за вчинені кримінальні правопорушення, може вдатися до дій щодо виїзду до території Російської Федерації або ж на тимчасово непідконтрольні території України задля того, щоб в подальшому потрапити до Російської Федерації, а тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд повторно зазначає, що посилання прокурора у своєму клопотанні на те, що обвинувачений ОСОБА_3 має проросійські погляди та не визнає діючої влади в Україні, не беруться до уваги, оскільки жодних доказів про наявність вказаних фактів прокурором в судовому засіданні суду надано не було.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, а саме те, що ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл».

Суд зазначає, що наявність в провадженні органу досудового розслідування кримінального провадження за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, не може свідчити про беззаперечне вчинення саме ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення та потребує додаткової перевірки, однак наявність підозри щодо участі ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення значно підвищує ризик можливості здійснення дій ОСОБА_3 , які безпосередньо можуть бути спрямованими на знищення доказів, вчинення останнім кримінального правопорушення, а тому на даний час ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсним.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що хоча по кримінальному провадженню й були допитані як свідки, так і експерт, однак сторони кримінального провадження не позбавленні можливості заявляти в подальшому протягом всього часу судового розгляду клопотання про додатковий допит експерта. Враховуючи наявність в провадженні СВ УСБУ в Дніпропетровській області кримінального провадження № 000629 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України щодо здійснення тиску на експерта, який надавав висновок у даному кримінальному провадженні, та який може бути за клопотанням сторін по справі повторно запрошений для надання роз`яснень щодо певної термінології чи інших питань, які будуть пов`язані із наданим ним висновком, які можуть виникнути в процесі судового розгляду, а тому на даний час вказаний ризик продовжує існувати.

Факт наявності в провадженні слідчих органів кримінального провадження № 000629 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2023 року, не може свідчити про беззаперечне доведення винуватості ОСОБА_3 в його вчиненні, однак вказаний факт потребує ретельної перевірки, що в свою чергу також значно підвищує можливість здійснення незаконного впливу на експерта в подальшому.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить й суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 та те, що останній, згідно пред`явленого обвинувачення, на протязі тривалого часу здійснював спілкування з представником іноземної держави та передавав йому відповідну інформацію. Та, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, маючи доступ до мобільного телефону, комп`ютерної техніки, мережі Інтернет та мобільних додатків, з високою ймовірністю може вчинити або ж продовжити вчиняти аналогічні дії задля підтримання країни агресора.

Суд повторно зазначає, що не визнання своєї провини обвинуваченим на протязі всього судового розгляду є його правом, яке надано йому безпосередньо Конституцією України, та вказане не визнання не може бути прийняте судом, як факт підтвердження наявності певного ризику або свідчити про причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визначення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу судового розгляду.

Тому, при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу суд має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про зміну, зменшення встановлених ризиків кримінального провадження.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто такими, які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, але не були відомі суду.

Проаналізувавши клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного висновку.

Так, виходячи із заперечень, які були заявлені стороною захисту в судовому засіданні, сторона захисту висловлює незгоду із ухвалою суду про зміну запобіжного заходу та продовження строку дії такого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , тобто із висновками суду, які були викладені в ухвалах суду від 20 вересня 2023 року та 15 листопада 2023 року. У той же час, така незгода не може бути сама по собі підставою для визначення альтернативного запобіжного заходу або ж його зміни, а сторона захисту не була позбавлена права оскаржити відповідні рішення суду до апеляційного суду.

Так, вказані ухвали суду від 20 вересня 2023 року та 15 листопада 2023 року були предметом розгляду Дніпровського апеляційного суду та ухвалами від 10 жовтня 2023 року та 05 грудня 2023 року були залишені без змін. Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду під час перегляду вказаних ухвал суду погодилась із наявністю ризиків такого рівня, які можуть бути нівельовані саме із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо посилання сторони захисту на бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час застосування до нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд зазначає наступне.

Незважаючи на те, що до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано судом ухвалою суду від 31 серпня 2023 року альтернативний запобіжний захід, стороною обвинувачення було встановлено та доведено наявність ризиків, які стали підставою для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, а тому можливо дійти до обґрунтованого висновку, що запобігти тому рівню ризиків, які існують на сьогодні, може виключно запобіжний захід - тримання під вартою.

Крім того, слід зазначити, що посилання сторони захисту про зменшення ризиків зі спливом часу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам по собі сплив часу не є беззаперечним чинником, що обумовлює зменшення ризиків, перебачених ст. 177 КПК України, а судом має надаватися оцінка усім, без винятку, обставинам, які виникають, існують або змінюються під час судового розгляду.

Окрім цього, ОСОБА_3 , відповідно до пред`яленого останньому обвинувачення, протягом тривалого періоду часу здійснював спілкування із представником іноземної держави, а саме Російської Федерації. Окрім цього, ОСОБА_3 , виконуючи завдання представника іноземної держави, здійснював передання інформації про працівників правоохоронних органів, які на момент передання такої інформації працювали на відповідальних посадах в правоохоронних органах, при цьому зазначаючи їх місця проживання та іншої інформації, яка носить особистий характер. Також, ОСОБА_3 надавав інформацію щодо політичних діячів Дніпропетровської області.

Таким чином, в разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, маючи вільний доступ до мобільного телефону, комп`ютерної техніки, мережі Інтеренет та мобільних додатків, може продовжувати вчиняти дії щодо продовження вчинення кримінального правопорушення або ж вчинення нового кримінального правопорушення, що у свою чергу може призвести до розголошення відомостей щодо діючих працівників правоохоронних органів та інших підрозділів правоохоронних органів.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандатри охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летьє проти Франції»).

Крім того, відповідно до уставленої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З врахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, який інкримінується ОСОБА_3 , суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, а також обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також його спосіб, судом не вбачається підстав задля застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Судом приймаються до уваги посилання сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого на утриманні двох дітей, дружини з тяжкими захворюваннями, постійного місця проживання, та те, що останній є пенсіонером МВС, приймав участь в АТО, неодноразово проходив оцінювання на відповідальність займаним посадам, та вони заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.

Оцінючи доводи сторони захисту щодо не можливості перетину державного кордону України обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки останній є особою призивного віку, суд повторно наголошує, що вони не беруться до уваги, оскільки не виключають можливість перетину кордону незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється державою, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

Водночас, твердження сторони захисту не обґрунтовують нівелювання ризиків, які були встановлені судом та продовжують діяти, а також не наведено існування виключних обставин, які можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Дніпровським апеляційним судом неодноразово переглядались як ухвали слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на стадії досудового розслідування, так й ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого за апеляційними скаргами сторони захисту. Під час перегляду вказаних ухвал суду судом апеляційної інстанції було встановлено продовження існування, встановлених слідчими суддями та судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надано їм відповідну правову оцінку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інші не пов`язані з триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1