Провадження №: 1-кп/755/1497/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2021 року за № 0001742 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу (далі КК) України, у зв`язку з невстановленостю особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, установив :

І. ІСТОРІЯ ПИТАННЯ

На основі статей 54 і 56 Договору між Республікою Польща та Україною про правову допомогу та правові взаємини в цивільних і карних справах (далі Договір, підписаного 24 травня 1993 року в Києві), передано з Респубілки Польща до України документи з доказовим матеріалом попереднього слідства № 2 Ds 581/06/S, яке вела районна прокуратура у м. Сьвебодзін проти громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (точна адреса - відсутня, закордонний паспорт НОМЕР_1 ).

За даними окружної прокуратури у м. Зєльона Гура встановленими у справі № 2 Ds 581/06/S ОСОБА_5 запідозрений у тому, що вночі 5 - 6 серпня 1995 року в с. Кренжоли (Любуське воєводство), на території бензозаправної станції «Адйор», діючи спільно i за домовленістю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після попереднього застосування насильства (зв`язали руки та погрожували вжити газову зброю) супроти працівника названої станції, ОСОБА_9 , здійснив крадіжку грошей сумою 2000 злотих (покривджений: ОСОБА_10 ), тобто йдеться про злочин із статті 280 §2 карного кодексу Республіки Польща.

Справу передано, оскільки притягнути до карної відповідальності ОСОБА_11 в Республіці Польща неможливо, позаяк він не перебуває на її території.

Ураховуючи вказане, у цій ситуації, заступник окружного прокурора - прокурором Апеляційної прокуратури ОСОБА_12 просить почати карне переслідування вище названого органами переслідування України.

Після отримання матеріалів державною Україна їх передано до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві та 11 червня 2021 року внесеного відомості до ЄРДР за № 0001742 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу (далі КК) України за описаним фактом, й з цього часу (11 червня 2021 року) забезпечено відповідне розслідування у порядку Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

ІІ. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 17 серпня 2023 року звернувся до суду з клопотання про закриття цього кримінального провадження, в порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з невстановленостю особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У клопотанні прокурор зауважує, що в ході розслідування кримінального провадження був допитаний ОСОБА_4 , котрий повідомив, що

? в період з 1993 по 2000 рік регулярно їздив в Німеччину транзитом через Польщу, з метою купівлі автомобіля та подальшої реалізації в Україні.

Приблизно в 1994 році в Польщі ОСОБА_4 познайомився з ОСОБА_13 , який також займався продажем автомобілів. В цей час на ґрунті спільних справ у них виникли приязні відносини. Однак, в 1995 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 виник конфлікт на ґрунті робочих питань, та останній мав виконати певні зобов`язання у тому числі фінансові, через це вони перестали спілкуватись;

? особу ОСОБА_15 він не знає. Проте повідомив, що в Україні приблизно в 1995 році знайшов клієнта, який мав бажання купити автомобіль в Польщі. ОСОБА_4 попросив ОСОБА_14 знайти автомобіль для клієнта, на що останній повідомив, щоб вони приїжджали, а автомобіль він знайде. Так, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_16 , можливо по батькові ОСОБА_17 , приїхали в Польщу, однак ОСОБА_14 частину своєї домовленості не виконав, не знайшов автомобіль, а тому вони повернулись в Україну.

Таким чином вони даремно з`їздили в Польщу, витративши час та гроші, у зв`язку з цим ОСОБА_4 перестав співпрацювати з ОСОБА_14 , однак він мав би йому знайти один автомобіль для продажу. Згодом взагалі розсварилися з ним;

ОСОБА_14 він спілкувався російською, оскільки польську ще вивчав. ОСОБА_14 російською спілкувався добре;

? щодо обставин нападу на автозаправну станцію в 1995 році ОСОБА_4 нічого не знає. За даним фактом його в Польщі не затримували, та вважає, що ОСОБА_14 його оговорює у зв`язку з тим, що їх відносини зіпсувались, та фактично він мав би відшкодувати ОСОБА_4 витрати на дорогу, коли він з ОСОБА_16 даремно приїжджали;

? приблизно у 1994 чи 1995 році він був у Польщі з братом та вони разом пішли до бару. Там виникла сварка з одним п`яним відвідувачем, а в подальшому і невелика штовханина. У зв`язку з цим його з братом та іншим учасником сварки забрали у відділ поліції. Після проведеної бесіди їх одразу відпустили. Про цю подію знав ОСОБА_19 . Більше його ніколи не затримували;

? в період з 2000 по 2011 в країни Євросоюзу він не їздив. В 2011 та 2019 роках літаком літав в Німеччину. З березня 2020 по грудень 2020 року ОСОБА_4 постійно проживав в Німеччині, де отримав посвідку на проживання та одружився. При цьому жодних запитань від правоохоронних органів до нього ніколи не виникало, а наскільки йому відомо, то перед одруженням перевіряються особи на наявність судимостей. Останній раз проїжджав через територію Польщі 3-4 березня 2022 року, коли після початку війни вирішив повернутися до дітей в Україну. При цьому зазначив, що на держкордоні з Польщею до нього також не було жодних питань від працівників прикордонної служби Польщі;

? особа ОСОБА_20 ОСОБА_4 взагалі не знайома.

? вважає, що ОСОБА_14 його міг оговорити перед працівниками поліції через конфлікт.

Отже, на даний час, враховуючи вказане, на переконання прокурора, не отримано достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Таким чином, в ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено особу, якій в порядку ст. 276-278 КПК України може бути повідомлено про підозру.

Водночас, кримінальне правопорушення (йдеться про описане у п. І ухвали) кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України та є злочином проти власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 КК (в редакції Кодексу 1960 року) розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно з ч. 2 ст. 187 КК (в редакції Кодексу 2001 року) розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК (в редакції Кодексу 2001 року) закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч. 5 ст. 12 КК (в редакції Кодексу 2001 року) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Отже, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло 10 років - у разі вчинення тяжкого злочину .

Від подій описаних у п. І ухвали строк передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК минув, а тому, на підставі ст. 12, 49, 187 КК України, п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прокурор вважає слушним закрити кримінальне провадження № 0001742 від 11 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ІІІ. Позиції сторін та процедура

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених у ньому передумов.

Щодо участі у провадженні інших осіб, то Суд зауважує наступне.

Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року зобов`язано прокурора надати інформацію про учасників кримінального провадження внесеного до ЄРДР 11 червня 2021 року за № 0001742.

На виконання цієї ухвали листом від 04 вересня 2023 року № 50-6820вих.-23 прокурор поінформував, що потерпілими є ОСОБА_21 (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Томашув Любельський, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_10 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Равіч, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Це провадження передано для розслідування Україною у порядку Договору.

Згідно ч. 3, 4 ст. 9 КПК Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Договору якщо в справі, яка провадиться установами юстиції однієї Договірної Сторони, виникає необхідність в особистій явці свідка або експерта, який перебуває на території іншої Договірної Сторони, необхідно звернутися до компетентної установи юстицію цієї Договірної Сторони з клопотанням про вручення виклику.

В силу ч. 6 ст. 8 Договору, положення пунктів 1-5 стосуються також потерпілого, який викликається для дачі показань.

Процедура розгляду клопотання поданого у порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК не передбачає у собі дачу показань/допит потерпілого, відповідно підстав для виклику потерпілих, в силу ч. 3, 4 ст. 9 КПК, ч. 1, 6 ст. 8 Договору не виникло.

Тим паче, що у протоколі допиту в якості свідка ОСОБА_22 від 18 березня 2004 року вказав, що надає згоду на перейняття переслідування правоохоронними органами України та повністю підтримує свої попередні свідчення (їх зміст судом вказуватиметься нижче), а тому і в цьому ключі потреба допиту відсутня (свідчення зафіксовані).

Участь інших зацікавлених осіб при розгляді цього типу клопотань не передбачено.

ІV. З`ясовані обставини у кримінальному провадженні

Прокуратурою Республіки Польща до України було передано матеріали провадження № 2 Ds 581/06/S та з них слідує, що згідно:

- постанови про виділення матеріалів щодо ОСОБА_11 від 28 травня 1996 року у відношенні нього виділено в окрему справу відповідні матеріли (мається перелік);

- протоколу огляду місця нападу від 06 серпня 1995 року оглянуто саме місце злочину та зафіксовано наявну обстановку;

- протоколу прийняття усного повідомлення про злочин та заяви про кримінальне переслідування від 08 серпня 1995 року ОСОБА_10 вказав, що стався напад на заправку, власником якої він є, й поінформував про отриманий збиток;

- протоколів допиту ОСОБА_23 від 06 серпня 1995 року, ОСОБА_24 від 08, 18, 22 серпня 1995 року, ОСОБА_25 від 22 вересня 1995 року, ОСОБА_26 від 15 листопада 1995 року встановлено, що ними підтверджено обставини вказані у п. І цієї ухвали щодо характеру події злочину, мається опис зовнішності причинених до злочину осіб;

- протоколу допиту ОСОБА_27 від 09 листопада 1995 року вказує, що до кола осіб, які вчиняли напад (було 4) був в т.ч. ОСОБА_29;

- протоколів допиту ОСОБА_30 від 18, 19 грудня 1995 року слідує, що останній вказує на ОСОБА_29 , як учасника злочину описаного у п. І ухвали.

Зокрема, ОСОБА_30 описує і обставини на котрі вказує ОСОБА_29 щодо комунікації та взаємовідносин пов`язаних між ними щодо ТЗ.

- протоколу допиту ОСОБА_32 від 29 грудня 1995 року слідує, що останній вказує на учасника злочину описаного у п. І ухвали, якого знав, як ОСОБА_33 .

Окрім того, з матеріалів провадження № 2 Ds 581/06/S вбачається, що 08 січня 1996 року ОСОБА_34 було пред`явлено обвинувачення у скоєнні діяння за ст. 210 параграф 22 КК Республіки Польща щодо діянь вказаних у п. І ухвали.

Надалі, 31 травня 1996 року призупинено слідство проти ОСОБА_29 з огляду на переховування останнього.

12 вересня 2003 року змінено обвинувачення на ст. 280 параграф 2 КК.

14 жовтня 2003 року суддею районного суду у Свєбодзіні ІІ карного відділу прийнято постанову про тимчасове тримання під вартою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтування суду полягало в тому, що зібраний у справі доказовий матеріал, і перш за все свідчення потерпілого та пояснення одного із підозрюваних вказують на велику ймовірність того, що ОСОБА_5 скоїв інкриміноване йому діяння, що є навмисним діянням, за яке передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 12 років. Беручи до уваги передбачену законом загрозу, а також значний ступінь суспільної шкоди інкримінованого підозрюваному злочину, йому загрожує за це суворе покарання. Підозрюваний є іноземцем, уже був оголошений у розшук і не перебуває за місцем останнього проживання на території Польщі. Беручи до уваги вищезазначене, виникає обґрунтоване побоювання, що підозрюваний втече або буде переховуватися. У цій ситуації, з метою забезпечення правильного ходу попереднього провадження суд вважає необхідним застосувати стосовно підозрюваного тимчасове тримання під вартою.

13 листопада 2003 року ОСОБА_29 оголошено в розшук.

23 травня 2006 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відмінено, у зв`язку з передачею справи слідчим органам України.

16 серпня 2023 року ОСОБА_29 допитано у якості свідка та він надав показання вказані у п. ІІ ухвали.

V. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

31) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;

2. Кримінальне провадження закривається судом:

11) з підстави, передбаченої пунктом 31 частини першої цієї статті;

4. …

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 31 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

11. Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Договір між Республікою Польща та Україною про правову допомогу та правові взаємини в цивільних і карних справах

Частина третя

Кримінальні справи

Розділ I Перейняття кримінального переслідування

Стаття 54 Обов`язок перейняття кримінального переслідування

1. Кожна з Договірних Сторін зобов`язується за клопотанням іншої Договірної Сторони провадити кримінальне переслідування своїх громадян, а також іноземців, які мають місце постійного проживання на її території, підозрюваних у скоєнні злочину на території запитуючої Договірної Сторони.

Стаття 56 Клопотання про перейняття кримінального переслідування

1. Клопотання про перейняття кримінального переслідування складається у письмовій формі і повинно включати: 1) назву запитуючої установи юстиції ; 2) ім`я і прізвище підозрюваної особи, її громадянство, а також інші дані про особу; 3) опис і правову кваліфікацію дії, в зв`язку з якою було подане клопотання про перейняття кримінального переслідування.

2. Крім того, до клопотання додається: 2) матеріали справи або їх завірені копії, а також інші докази.

VІ. Мотиви суду

Суд розглянувши вказане клопотання прокурора зауважує про таке:

(і) порядок розгляду

Щодо умов розгляду клопотання судом, то в цьому питанні, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК, слід дотримуватися загальних засад визначених Главою 28 КПК, позаяк КПК не регламентує у собі порядку розгляду питання передбаченого п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

За наслідками розгляду суд постановляє ухвалу.

В апеляційному порядку оскарженню підлягає лише ухвала суду про закриття кримінального провадження може.

(іі) умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою

Згідно з ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі № 457/885/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ухвалі ВП ВС від 25 травня 2023 року в справі № 722/594/22 Велика Палата наголосила, що висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні Касаційного кримінального суду у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони кримінального провадження, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція щодо застосування конкретної норми матеріального чи процесуального права.

Верховним судом сформовано наступну судову практику при розгляді проваджень у порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК:

- за змістом ст. 284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора (постанова від 10 червня 2022 року в справі № 345/1829/21);

- положення вказаного пункту мають застосовуватися з урахуванням строків давності визначених ч. 2 ст. 49 КК, а саме у 5 років щодо проступків та 15 років у відношенні злочинів (постанова від 09 березня 2023 року у справі № 676/5139/22);

- в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. В свою чергу суд, під час вирішення питання про закриття кримінального провадження, має враховувати чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК, постанова ВС від 05 червня 2023 року у справі № 638/16352/21);

- у клопотанні прокурора про закриття має бути викладено об`єктивну сторону кримінального правопорушення, за яким він пропонує закрити кримінальне провадження (постанови від 29 червня 2022 року у справі № 725/3569/21).

Без цих даних, на переконання ККС, суд позбавлений змоги з`ясувати основне питання в цій категорії справа - день вчинення кримінального правопорушення;

- як вбачається з ухвали районного суду, мотивуючи своє рішення про закриття кримінального провадження суд зазначив, що під час досудового розслідування були проведені відповідні слідчі (розшукові) дії, проте, особу, що вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190 та ст. 356 КК України, встановлено не було, а тому жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру. При цьому цей суд урахував те, що з дня вчинення зазначених кримінальних правопорушень минуло три роки, тобто на момент прийняття рішення сплинув законодавчо встановлений строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ст. 356 КК України, а особу, що вчинила дані кримінальні правопорушення не було встановлено та дійшов висновку про можливість закриття кримінального провадження.

Однак, ККС не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, у даному кримінальному провадженні слідчими 09 листопада 2016 року, 27 лютого 2019 року виносились постанови про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, які були скасовані постановою прокурора від 12 січня 2017 року та ухвалою слідчого судді відповідно, з підстав неповноти досудового розслідування та необхідністю здійснення всіх потрібних процесуальних дій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ст. 356 КК України, суд першої інстанції допустив протиріччя своїх висновків щодо підстав закриття, застосувавши норму, передбачену п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за якою суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності лише за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення (постанова від 14 лютого 2023 року в справі № 289/85/22).

Тобто, попереднє прийняття у кримінальному провадженні рішення у порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, навіть у разі їх скасування, вказує на неможливість настання у справі надалі обставин визначених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України;

- з матеріалів судового провадження за клопотанням прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України вбачається, що належного та повного проведення досудового розслідування у справі не було здійснено. Зокрема, у вказаному клопотанні прокурора взагалі не викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про закриття кримінального провадження за яким ставиться питання, оскільки не зазначені фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які встановлені органом досудового розслідування, та не викладені докази, що підтверджують подію кримінального проступку.

Крім цього, як у касаційній скарзі, так і в судах попередніх інстанцій наголошувалося про неодноразове скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження, невжиття належних заходів для встановлення всіх обставин та осіб причетних до позбавлення її права власності на квартиру та надання прокурором вказівок щодо проведення всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин справи. Однак, як вбачається з ухвали від 07 липня 2022 року, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження за п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відповідної оцінки щодо виконання/невиконання вказівок та вжиття/невжиття належних заходів для встановлення причетних до вчинення кримінального проступку осіб судом надано не було (постанова від 14 червня 2023 року в справі № 296/5797/21).

Таким чином, наведена практика ВС, на переконання суду, вказує, що наслідки передбачені п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК можуть мати місце в ситуації, коли узагалі не встановлено особу імовірно причетну до діяння, а не коли не отримано достатніх доказів для повідомлення певної особи про підозру. Тобто, йдеться про розуміння «особи, яка вчинила кримінальне правопорушення» не через призму набуття нею статусу підозрюваної особи, у порядку ст. 42 КПК, а з огляду на наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що особа, можливо, причетна до діяння/злочину (є його можливим суб`єктом, згідно ст. 18 КК).

До прикладу, подібний підхід у сприйнятті розуміння «засудженої особи» в Законі України «Про амністію у 2014 році» застосував Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 668/4086/16-к вказуючи, що з огляду на системне тлумачення його норм, а також беручи до уваги зміст ч. 2 ст. 3акону «Про застосування амністії в Україні» має більш широке значення, а ніж визначення закріплене у ч. 2 ст.43 КПК та охоплює собою й особу обвинуваченого щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, який не набрав законної сили.

Більш того, за іншого підходу (наявності до прикладу свідчень очевидців про причетність, але при відсутності повідомлення про підозру та виникнення обставин визначених ст. 49 КК) умовне «автоматичне закриття» не враховуватиме положення ст. 2, 9, 25 КПК та практики ЄСПЛ, який вже розглядав справи, де надмірно формальне тлумачення національними судами процесуальних правил не дозволило притягнути осіб, щодо яких були докази винуватості, до кримінальної відповідальності, зокрема, у справах «Маслова та Налбандов проти Росії», «R.B. v. Estonia» встановив порушення на цих підставах статей Конвенції.

(ііі) Договір

Положення ст. 54, 56 Договору передбачають передання справи у відношенні підозрюваної особи.

Під час вирішення питання про закриття кримінального провадження Суд має враховувати чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Отже, Суд констатує, що разі внесення відомостей до ЄРДР на підставі матеріалів отриманих у порядку ст. 54, 56 Договору,

(1) не може йтися про обставини визначені п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, позаяк ця ситуація є найбільш наближеною до аналізованої ВС у справах № 638/16352/21, № 289/85/22. Дана категорія проваджень характеризуються тим, що справа передається у відношенні конкретної особи, а не за фактом (до прикладу, в цій справі на момент передання провадження з Республіки Польща до України були наявні показання свідків, інших підозрюваних, потерпілих, які в певній мірі пов`язують конкретну особу зі злочином настільки глибо, що у відношенні неї було обрано запобіжний захід й оголошено в розшук до моменту передання);

(2) в таких провадженнях, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи (провадження щодо якої передано у порядку Договору), про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

Тобто, таке провадження може бути закрите з підстав визначених п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК (саме у цих випадках можливо забезпечити дослідження всіх доказів у справі у порядку ст. 94 КПК), або ж з передумов передбачених Розділом ІХ КК України;

(3) в свою чергу суд у цьому типу проваджень, у порядку ч. 1 ст. 303 КПК, має за умови розгляду скарги на закриття (з підстав вказаних у блоці другому - п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК) враховувати чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження визначених ст. 2 КПК.

(іv) оцінка фактичних обставин кримінального провадження

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого.

Публічність, згідно ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

У цьому випадку, враховуючи обставини наведені у п. ІV, п.п. (ііі) п. VІ ухвали, на переконання суду, у провадженні не може йтися про обставини визначені п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Також слід зауважити, що у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 11 червня 2021 року за № 0001742 в ухвалах суду від 30 червня 2021 року та 22 грудня 2021 року судом вказувалося, що в матеріалах кримінального провадження не міститься будь-яких документів, які свідчили б про те, що органом досудового розслідування було проведено увесь необхідний обсяг слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, з`ясовано в повному обсязі усі фактичні обставини кримінального правопорушення, зокрема ОСОБА_4 до Дніпровського УП ГУНП у місті Києві не викликався, його місцезнаходження не встановлювалось, жодні слідчі (розшукові) дії у вказаному кримінальному провадженні не вчинювались.

Нині, ОСОБА_29 допитаний 16 серпня 2023 року, однак на переконання суду, цей комплекс дій, не є тим, котрий відповідає критеріям ст. 9, 25 КПК України, зокрема, до прикладу, не вжито заходів до

(1) встановлення особи ОСОБА_35 , в той час, як допит останнього надав би змогу або ж підтвердити показання ОСОБА_36 або спростувати, щодо умов пов`язаних з придбанням ТЗ у Республіці Польща, зокрема вагомими були б ці свідчення і в частині оцінки показань ОСОБА_30 на цей рахунок (щодо ТЗ);

(2) встановлення особи брата ОСОБА_33 , з яким він відвідував бар у Респубілці Польща та де власне виникла сварка з ОСОБА_30 , бо ця дія знову б таки сприяла з`ясуванню істини у провадженні у спосіб перевірки та співставлення показань ОСОБА_36 та ОСОБА_30.

Отже, за обставин цього кримінального провадження за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, має бути вирішено питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи (провадження щодо якої передано у порядку Договору), про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

Оцінка обставин провадження має бути забезпечена, у порядку ст. 94 КПК України, з урахуванням доводів ОСОБА_36 вказаних під час допиту 16 серпня 2023 року щодо ролі ОСОБА_30 та свідчень ОСОБА_30 щодо ролі ОСОБА_33 в поєднанні з іншими матеріалами справи в їх сукупності, а саме показаннями свідків зібраними у межах справи № 2 Ds 581/06/S та матеріалами зафіксованими у ході судового розгляду провадження в Республіці Польща щодо інших осіб засуджених за діяння описане у п. І. ухвали, в їх сукупності, розкриттям інформації чому надається перевага одній версії по відношенню до другої та які аргументи свідчать на користь такого підходу (у клопотанні про закриття, яке розглядається нині неможливо встановити, що саме переконало прокурора надати перевагу показанням ОСОБА_36 від 16 серпня 2023 року по відношенню до всіх матеріалів зібраних у межах справи № 2 Ds 581/06/S).

Не викладено у клопотанні прокурора і тих даних, які взагалі переконали його в тому, що у провадженні наявна об`єктивна сторона діяння за ст. 187 КК, адже враховуючи роль і значення, які приділені у зверненні показанням ОСОБА_36 від 16 серпня 2023 року, узагалі йдеться про відсутність події, як такої.

За таких умов, з урахуванням наведеного, Суд розглянувши вказане питання, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає, що клопотання про закриття кримінального провадження у порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК не підлягає задоволенню.

З цих підстав та керуючись ст. 8, 54, 56 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ст. 9, 284, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2021 року за № 0001742 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, в порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з невстановленостю особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР 11 червня 2021 року за № 0001742 повернути до Дніпровської окружної прокуратури міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:00 год. 16 жовтня 2023 року.

С у д д я ОСОБА_1