Справа № 302/1235/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

21.12.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я кримінальне провадження відносно: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, який має середню освіту, одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Міжгірського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

20.12.2023 року до суду надійшло письмове клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без можливості внесення застави, мотивуючи подане клопотання тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та який спричинив загибель малолітньої дитини, при цьому має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, що кримінальне правопорушення вчинене підозрюваним, нехтуючи ним правилами дорожнього руху та безпекою інших осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а тому вважає наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою прокурор вважає виправданим та необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження. Також у клопотанні прокурор вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не будуть ефективними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали у повному обсязі клопотання та просять задовольнити подане клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за наведеними у ньому підставами. Також зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, якими обґрунтовувалося застосування раніше до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України. В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою, заперечують, вважає таке клопотання сторони захисту безпідставним та необґрунтованим.

Захисник адвокат ОСОБА_7 заперечує проти задоволення поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить змінити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, тривалий строк перебування ОСОБА_6 під вартою та вказує про те, що наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором не доведено. Також посилається на ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 має сталі соціальні зв`язки, одружений, має дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_6 має намір відшкодувати потерпілій стороні заподіяну шкоду та за першим викликом зобов`язується з`являтися до зали судових засідань. Просить змінити відносно підзахисного ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме такий, що не пов`язаний з триманням його під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника, заперечує проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 підтримала у повному обсязі клопотання прокурора за наведеними у клопотанні підставами та просить задовольнити і продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без можливості внесення застави. Проти клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на запобіжний захід у виді домашнього арешту категорично заперечує, вказує, що потерпілій протягом тривалого періоду часу заподіяна потерпілій моральна шкода не відшкодована, пробачення у ОСОБА_9 обвинувачений не просив. Представник потерпілої просить в задоволенні клопотання сторони захисту відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яким обґрунтовується доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши позицію прокурорів, думку представника потерпілої ОСОБА_5 , думку обвинуваченого, захисника адвоката ОСОБА_7 на обґрунтування заявленими стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою, оглянувши матеріали кримінального провадження № 302/1235/22, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою: для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2022 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, строком на 60 днів.

В подальшому, в ході судового розгляду, ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.10.2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 грудня 2023 року, включно, без визначення застави (т.3 а.с.139-143).

Проте, враховуючи ті обставини, що у найближчий час спливає раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд, діючи відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження на даний час тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень ст.ст.131,132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Частина 2 ст.177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів), суд вважає, що існують достатні підстави, відповідно до ст.331 КПК України, вважати необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та, перебуваючи на волі, обвинувачений буде намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім цього, п.2 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За таких обставин, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи при цьому тяжкість вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, а тому існує ризик того, що обвинувачений може у будь-який час залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності; особи, які заслуговують на довіру та могли би поручитися за виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Отже ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на теперішній час не зменшився та продовжує існувати, та виправдовує продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. До того ж, фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 таких захворювань, що унеможливлюють тримання ОСОБА_6 під вартою.

Будь-яких медичних документів на підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який би не дозволяв йому на теперішній час перебувати під вартою, суду не надано та стороною захисту суду не представлено, а тому в задоволенні клопотання захисника про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою, слід відмовити.

При цьому, суд також приймає до уваги відомості про особу обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким та який спричинив загибель людини (малолітньої дитини), має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, а також ту обставину, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення вчинені, нехтуючи Правилами дорожнього руху та безпекою інших осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку є неможливим застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На думку суду, вищезазначеному ризику неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлені будь-які обставини, які виключають можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, судове слідство на теперішній час триває, та суд вважає, що для запобігання вищевказаного ризику застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та покарання, яке йому загрожує, у своїй сукупності свідчать про суспільну небезпечність цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, високим є ризик уникнення обвинуваченого від правосуддя з метою уникнути можливого покарання (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеному ризику шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає доводи обвинуваченого та захисника про можливість уникнення наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, сумнівними з огляду на конкретні обставини справи та особу обвинуваченого. Наведені стороною захисту доводи в обґрунтування зміни запобіжного заходу нічим не підтверджені.

Враховуючи, що у найближчий час спливає строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів обвинуваченим, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, віку, даних про його особу, соціальну характеристику, наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання встановленого судом ризику, застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, суд вважає, що є підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 грудня 2023 року включно.

Суд вважає, що сукупна тривалість застосування обраного під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним.

Відповідно до положень п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд не визначає розміру застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 18 лютого 2024 року, включно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 331, 372, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без можливості внесення застави - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 18 лютого 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: ОСОБА_11