Справа № 740/6371/23
Провадження № 1-кп/740/97/24
УХВАЛА

03 січня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

-прокурор ОСОБА_3 ,

-обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про зупинення судового провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

установив:

28.09.2023 до суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України.

Разом з цим 28.09.2023 до суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_4 про зупинення судового провадження у вказаному кримінальному провадженні з тих підстав, що він проходить військову службу.

Підготовчі засідання в справі неодноразово відкладалися з різних причин, востаннє - на 03.01.2024, 14-00 год.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений підтримав свою заяву про зупинення судового провадження стосовно нього. При цьому пояснив, що на теперішній час військова частина, в якій він проходить службу, розташована на території Черкаської області, і він має на цей час можливіть з`являтися в судові засідання, але не знає, чи зможе в майбутньому.

Прокурор підтримав заяву обвинуваченого про зупинення судового провадження.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

У п. 2.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к вказано, що способи тлумачення норм права не можна використовувати ізольовано один від одного. Надання переваги словесно-граматичному (буквальному) трактуванню норм законодавства без одночасного цільового (телеологічного) їх тлумачення не дозволить встановити зміст, а також мету та практичне значення існування тієї чи іншої норми у законодавстві. Це може призвести до значних та невиправданих ускладнень у правозастосовній практиці. Тому задля досягнення мети тлумачення правових норм доцільно використовувати способи тлумачення в їхній сукупності та комплексному взаємозв`язку. Наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження в умовах воєнного стану повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей здійснення кримінального провадження, визначених розділом IX-1 цього Кодексу.

Отже, ч. 1 ст. 335 КПК України має застосовуватися, беручи до уваги не лише формальну відповідність фактичної ситуації особи, у зв`язку з якою ініціюється питання щодо прийняття відповідного рішення, словесній конструкції норми, в якій відображено зміст конкретної підстави для зупинення провадження, але й цілі, якої прагнув досягнути законодавець за наслідками зазначення у нормі відповідної підстави.

Із наведеного вище вбачається, що за змістом підстав для зупинення судового провадження, які передбачає ч. 1 ст. 335 КПК України, вони безпосередньо пов`язані з неможливістю забезпечити присутність обвинуваченого в судовому засіданні під час судового провадження.

При вирішенні питання зупинення судового провадження ключовим є не сама по собі відповідність фактичної ситуації одній з обставин, закріпленій у ч. 1 ст. 335 КПК України, а й те, що її існування призводить до об`єктивної неможливості обвинуваченого брати участь у судовому провадженні, що унеможливлює здійснення розгляду справи.

Отже, положення ст. 335 КПК України щодо зупинення судового провадження у зв`язку із мобілізацією не є імперативними.

Разом з цим суд ураховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто у статусі військовослужбовця.

У справі на цей час відсутні будь які об`єктивні перешкоди для розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява обвинуваченого про зупинення судового провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2. 7, 38, 335, 376 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про зупинення судового провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повну ухвалу складено і підписано 04 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1