Справа № 944/2844/23
Провадження №1-кп/944/576/24
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

04.01.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Яворові клопотання начальника Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000228 від 31 січня 2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Сколе Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

на розгляді Яворівського районного суду Львівській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000228 від 31.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

04.01.2024 начальник Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до ЄРДР № 0000228 від 31.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що солдат ОСОБА_4 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця окремого мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат.

У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.01.2023 приблизно о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись при вході у приміщення будинку, який на праві власності належить ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, під час словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з громадянином ОСОБА_6 , наніс йому два удари правою рукою у якій тримав ніж у ділянку живота, внаслідок чого спричинив останньому проникаюче ножове поранення живота з пошкодженням тонкого кишківника, які знаходяться в причинному зв`язку із смертю ОСОБА_6 і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Від отриманих травм ОСОБА_6 помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 24.05.2023 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосованоно запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, і строк якого закінчується 04.01.2024.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 завершується, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, які були підставою для застосування під час досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що вчинене останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали.

Зокрема, неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 до втечі.

Неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 намагався приховати, як сам факт вчинення кримінального правопорушення так і його сліди, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, протоколом огляду місця події від 04.02.2023, протоколами допитів свідків, а також його показаннями щодо знаряддя вчинення злочину, яке він викинув.

Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 . Про що свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень.

Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер протиправної діяльності обвинуваченого, що підтверджується характеризуючими матеріалами останнього, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий та негативно характеризується за місцем служби.

Зокрема, вироком Сколівського районного суду Львівської області від 16.06.2023 у справі №453/559/22, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та на підставі ст. ст. 71, 81 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 прокурор просить обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому Кримінального процесуального кодексу України порядку; вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; у разі визнання винуватим ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій.

Згідно ст. 183 КПК України, заборон щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Разом з тим, при виконанні судом вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, зокрема, те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, тому прокурор вважає, що при постановленні ухвали за наслідками розгляду даного клопотання слід не визначати розмір застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав повністю клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення застави, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому клопотанні, просив його задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник, заперечили проти задоволення клопотання прокурора. Вважають, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, такий як домашній арешт, або визначити розмір застави.

Суд, оцінивши доводи клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання слід задовольнити з таких підстав.

На розгляді у Яворівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000228 від 31.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

24.05.2023 згідно з ухвалою Яворівського районного суду Львівської області обвинуваченому ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 22.07.2023 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою від 06.11.2023 йому в черговий раз продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення розміру застави по 04.01.2024.

Відповідно до вимог ч.1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження в тому числі є запобіжні заходи.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: І) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, а також оцінити в сукупності обставини, які визначені в ч.1 ст. 178 КПК України.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимог п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку гримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України знаходиться на стадії судового провадження, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, що потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні судом не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей щодо міцних соціальних зав`язків, чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, негативно характеризується за місцем служби.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу наданий час не змінилися.

Суд погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке відносяться до категорії тяжких, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а, отже, з метою уникнення такої відповідальності, існує можливість того, що він може переховуватись від суду .

Суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, на даний час, на етапі судового розгляду з урахуванням принципу безпосередності дослідження судом показань, речей і документів є ризик того, що не застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде мати можливість знищити або спотворити відомості, які мають значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також, зважаючи, що обвинувачений є неодноразово судимим, наявні ризики повторення протиправної поведінки.

Також, він може, незаконно впливати на потерпілого та свідків, експертів в даному кримінальному провадженні, з метою зміни наданих органу досудового розслідування показань.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини кримінального провадження, може здійснювати на них вплив.

Установлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились.

Водночас, як відповідний ризик, суд ураховує запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, що може підвищувати ступінь наявних ризиків за певних обставин, наприклад, може спонукати ОСОБА_4 переховуватись без належного повідомлення суду, під загрозою життю обвинуваченого.

У ході розгляду клопотання, суд дійшов висновку, що обвинувачений наразі має об`єктивну можливість реалізації встановлених ризиків в майбутньому у випадку зміни запобіжного заходу.

Утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Водночас, будь-яких вагомих та обґрунтованих обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності наведених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 суд не встановив.

Відтак, враховуючи вищенаведене, за наявності встановлених ризиків, які не зменшились і продовжують існувати, суд дійшов переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, як просив захисник та обвинувачений, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, не гарантує запобігання встановленим ризикам і не забезпечить визначеної ст.177 КПК України мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд, виходячи з усіх обставин провадження, вважає, що вказані ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою, тому клопотання прокурора слід задовольнити.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

А відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зважаючи на викладене вище, а саме що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, внаслідок якого була спричинена загибель людини, суд не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 184, 194, 196, 197, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час перебуває у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали 60 (шістдесят) днів з 04.01.2024 по 03.03.2024 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору - для відома, Державній установі "Львівська установа виконання покарань (№19)"- для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на начальника Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1