Справа № 364/943/23
Провадження № 1-кп/364/25/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2024 року, Володарський районний суд Київської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника Білоцерківського РС № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Володарка обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира, Сквирського району, Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, військовослужбовець, призваний на мобілізацію, радіотелефоніст ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , неодружений, малолітніх та неповнолітніх осіб на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачають кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, -

встановив:

Відповідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389 -VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України , її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності , у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

13.02.2022 солдата ОСОБА_5 , призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду радіотелефоніста ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, обіймаючи посаду радіотелефоніста ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , як

військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогам ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати негідних вчинків.

Судом визнано доведеним, що 04.09.2023, у вечірню пору доби, точного часу під час проведення досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи разом із потерпілим ОСОБА_8 у прибудові до магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, ОСОБА_5 помітив на столі пачку цигарок з вмістом банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» IBAN НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 та аркушем паперу з рукописним написом пін-коду до вказаної банківської картки, після чого з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на рахунку вказаної платіжної картки, обвинувачений ОСОБА_5 діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу викрав офіційний документ - банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» IBAN НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 . Викраденою банківською карткою ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.

Згідно з п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Таким чином, емітована банківська картка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» IBAN НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , яка видана ОСОБА_8 , в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та ст. 200 Кримінального кодексу України є офіційним документом.

Крім того, продовжуючи злочинну діяльність, 05.09.2023 в період з 11 год 04 хв по 11 год 05 хв, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння та розпорядження грошовими коштами, у власних цілях, які знаходяться на платіжній картці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» IBAN НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 та які належать останньому, маючи при собі вказану вище та викрадену ним раніше платіжну банківську картку, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливого мотиву та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи вказану банківську картку здійснив зняття готівкових грошових коштів через банкомат АТМ № САКІ 1737 на суму 16000 гривень 00 копійок, таким чином, здійснив їх викрадення.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 розпорядився викраденими грошовими коштами в сумі 16000 гривень на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано :

-за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів;

-за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

05.01.2024 року в смт Володарка між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0004439 з одного боку та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 повністю погодився з формулюванням фактичних обставин вказаних кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, згідно вказаної угоди між сторонами було узгоджене покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі та за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі положень ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Окрім цього, в даній угоді про визнання винуватості сторонами передбачені наслідки її укладення і затвердження, наслідки невиконання цієї угоди, визначені ст.ст. 473, 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 314 ч. 3 п. 1 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Ч. 3 ст. 474 КПК України вказує, що якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 суду пояснив, що він підтримує укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості, вину визнає в повному обсязі, з узгодженим покаранням згодний, угода є добровільною, він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому були роз`яснені прокурором та судом.

Захисник обвинуваченого просив суд затвердити угоду.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе

винуватим, віднесені до кримінального проступку та до тяжкого злочину, покарання, погоджене сторонами угоди, відповідають санкції ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Враховуючи вищенаведене, та беручи до уваги обставини що пом`якшують покарання ОСОБА_5 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують йому покарання, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні - відсутні.

Прокурор в судовому засіданні перед судом не ставив питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили та з учасниками процесу дане питання не обговорювалось. Враховуючи, що обвинувачений не становить собою суспільної небезпеки та не ухилявся від викликів до суду, тому при таких обставинах, запобіжний захід йому не доцільно обирати.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 05.01.2024 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, у кримінальному провадженні № 0004439 від 15.09.2023 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Його ж визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1 ст.76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні - відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0004439 від 15.09.2023 року:

- відеоматеріал, що збергіається на оптичному носії, який приєднано до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому його захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1