Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Павлово Свалявського району Закарпатської області, громадянина України, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, солдат резерву 2-го взводу резерву солдатського складу 2-ї роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено: за ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 5 років позбавлення волі, за ч.4 ст.408 КК на 5 років 1 місяць позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ст.ст.71, 78 КК, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року, і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 15 травня 2023 року.

Судом продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за те, що він будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді солдата резерву 2-го взводу резерву солдатського складу 2-ої роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 04 квітня 2023 року о 06 години 50 хвилин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , відправившись за місцем свого фактичного проживання у місто Рівне, де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби до 22 години 00 хвилин 17 квітня 2023 року, після чого повернувся у розташування військової частини та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Також, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді солдата резерву 2-го взводу резерву солдатського складу 2-ї роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, 24 квітня 2023 року о 18 години 00 хвилин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вказаний вирок скасувати та змінити йому запобіжний захід. Обвинувачений зазначив, що 02 грудня 2022 року він перебував за місцем свого проживання, куди приїхали службовці Військової служби правопорядку і примусово відвезли його до військової частини. Вказав, що у зв`язку з отриманою травмою коліна, він з 04 по 17 квітня, а також у травні, самовільно залишав військову частину для лікування ноги. Вважає, що не доведено його ухилення від військової служби, адже не зазначено які службові обов`язки він повинен був виконувати.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , покликавшись на законність оскаржуваного вироку, просить відмовити в апеляційних вимогах ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, стаття 370 КПК встановлює, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Місцевий суд, розглядаючи вказане кримінальне провадження, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Зокрема, як встановлено ч.3 ст.349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тобто, прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не оспорюючи жодних обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим, судом, за згодою сторін провадження, було визнано недоцільним дослідження усіх доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалено допитати обвинуваченого та дослідити характеризуючі його особу матеріали.

При цьому, із журналів судового засідання вбачається, що місцевим судом було належним чином роз`яснено наслідки здійснення судового розгляду у спрощеному порядку, а судовий розгляд був проведений за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .

Разом з тим, стороною захисту не було надано доказів на підтвердження тих обставин, на які покликався обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, зокрема наявність травми (хвороби) коліна у зв`язка у з чим ним було самовільно залишено військову частину.

За вказаних обставин, доводи обвинуваченого щодо недоведеності наявності в його діях складу злочинів, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК, є безпідставними.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Санкцією ч.5 ст.407 КК передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, а ч.4 ст.408 - від п`яти до дванадцяти років.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так судом було враховано пом`якшуючу покарання обставину, тобто щире каяття, та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, дані про особу винного.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, відповідно, а також те, що обвинувачений раніше судимий за самовільне залишення військової частини військовослужбовцем в умовах воєнного стану, проте на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини проти встановленого порядку несення військової служби.

Сукупність вказаних обставин свідчить про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах ізоляції та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому відсутні підстави для призначення більш м`якого покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3