Справа № 591/6720/16-к
Провадження № 1-кп/591/19/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2023 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2016 рокублизько 16-00 год, ОСОБА_9 , перебуваючи біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому він виконував роботи з ремонту автомобільних бамперів, отримав від ОСОБА_6 транспортний засіб «Jaguar S-Type», д.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, легковий седан-В, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_2 , 2006 р.в., вартістю 568911,00 грн., та комплект ключів від нього. В подальшому, цього ж дня близько 17-00 год., ОСОБА_9 , маючи доступ до автомобіля, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, користуючись відсутністю власника вказаного транспортного засобу- ОСОБА_6 , діючи умисно, не маючи законної підстави на керування вказаним транспортним засобом, за допомогою ключа від замка запалювання запустив двигун автомобіля «Jaguar S-Type», д.н. НОМЕР_1 , та поїхав на ньому у власних справах по м.Суми, скоївши в районі буд.12 по вул.Серпнева у м.Суми дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пошкодив зазначений автомобіль, завдавши ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 568911,00 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_9 вину визнав частково. Надаючи покази, повідомив, що 01.10.2016 року близько 14-00 год. ОСОБА_6 разом з чоловіком пригнали на СТО автомобіль Ягуар, про ремонт якого домовлялись напередодні. Оскільки у дворі СТО, де повинен був відбуватись ремонт, стояли інші автомобілі, то ОСОБА_6 залишила свій автомобіль біля воріт, віддала йому ключі від автомобіля і поїхала з чоловіком на автомобілі останнього. Коли близько 16-30 год. звільнилось місце у дворі, де ремонтували автомобілі, то він сів за кермо ОСОБА_10 , щоб перегнати його у двір. У автомобіль сів також його приятель ОСОБА_11 . Для того, щоб поставити у двір ОСОБА_10 , їм потрібно було розвернутись. Але, коли він розвернувся, то вирішив поїхати на автомобілі ОСОБА_10 в магазин. Під час поїздки до магазину потрапив у ДТП. Шкодує, що розбив автомобіль. Але, водночас, вважав, що він мав право на керування автомобілем Ягуар, оскільки: він вже близько 10 років знав чоловіка ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_6 залишила йому ключі від автомобіля, і він знав, що у бардачку автомобіля ОСОБА_10 знаходяться усі необхідні для поїздки документи. Також, раніше він неодноразово користувався цим та іншими автомобілями сім`ї ОСОБА_12 , ремонтував їх і до нього ніколи не було ніяких претензій. Через декілька днів після ДТП він пропонував ОСОБА_13 відремонтувати автомобіль, а коли він відмовився, то почав частинами відшкодовувати завдану шкоду. На даний час шкода ( як матеріальна, так і моральна) відшкодована в повному обсязі і потерпіла не має до нього жодних претензій.

Але, не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим, суд, дослідивши надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості й достовірності, дійшов таких висновків.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.289 КК України виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Пункт 1 примітки до ст. 289 КК визначає його як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Злочин може бути вчинений тільки шляхом дії.

Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій - встановленні контролю над транспортним засобом і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом. Встановлення контролю над транспортним засобом - це дії, спрямовані на встановлення фізичного панування над ним, коли винний сам або з використанням інших осіб одержує можливість перемістити його.

Переміщення транспортного засобу в просторі передбачає дії, за допомогою яких він переміщається з місця первинного знаходження в інше місце будь-яким способом (поїздка на транспортному засобі з використанням власного двигуна, транспортування за допомогою іншого транспортного засобу, штовхання за допомогою фізичної сили людини тощо). При цьому відстань, на яку переміщено транспортний засіб, значення не має.

Злочин має формальний склад і вважається закінченим з моменту початку такого протиправного переміщення.

Заволодіння транспортним засобом має бути незаконним. Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника (користувача), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Суб`єктивна сторона цього злочину виражається в прямому умислі. Особа усвідомлює, що протиправно заволодіває чужим транспортним засобом всупереч або поза волею власника (користувача), і бажає це зробити.

Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинюватись з будь-яких мотивів та з будь-якою метою. Винний при цьому може прагнути або обернути транспортний засіб на свою чи інших осіб користь, або тимчасово його використати (покататися, доїхати до певного місця, перевезти вантаж, викрасти людей або майно, що перебувають у транспортному засобі, спонукати потерпілого до виконання або невиконання певних дій, знищити або пошкодити транспортний засіб тощо).

В даному випадку, з досліджених судом доказів, щодо неналежності і недопустимості яких сторони не висловлювали клопотань, було встановлено такі обставини.

Потерпіла ОСОБА_6 суду розповіла, що автомобіль «Jaguar S-Type» чоловік придбав для неї у 2012 році. У вересні 2016 року її чоловік віддав цей автомобіль для фарбування бамперів ОСОБА_9 , коли той ще працював на СТО, яка знаходилась на вул.Курській. Але ОСОБА_9 ремонт не завершив, зателефонував її чоловіку та попросив забрати автомобіль, так як у нього закінчилась оренда на вказаному СТО. Потім, 30 вересня 2016 року ОСОБА_9 зателефонував її чоловіку та сказав, що він тепер працює на СТО, що знаходиться на Хіммістечку, на вул. Парковій і що вони можуть пригнати йому автомобіль, щоб він завершив розпочату роботу. 01.10.2016 року вона з чоловіком приїхали за вказаною ОСОБА_9 адресою. ОСОБА_9 попросив залишити автомобіль біля воріт СТО, оскільки у дворі ще завершували ремонт іншого автомобіля. Спочатку її чоловік обурився цим, оскільки помітив, що раніше, коли їх автомобіль перебував на ремонті по вул.Курській, то ним користувались без їх дозволу. Але, врешті-решт погодився залишити автомобіль біля воріт, віддав ключі ОСОБА_14 , який також працював на цьому СТО, щоб останній мав можливість перегнати автомобіль у двір СТО для ремонту. При цьому, вона чула як її чоловік заборонив ОСОБА_9 та ОСОБА_14 їздити на автомобілі по місту. Після цього вони з чоловіком на автомобілі останнього поїхали додому, а через годину їм зателефонували та сказали, що їх автомобіль потрапив в ДТП і наразі «висить» на дереві. По приїзду на місце ДТП вони побачили повністю розбитий автомобіль, а також ОСОБА_9 , який перебував на місці ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_13 надав суду покази, аналогічні показам ОСОБА_6 . Зокрема, повідомив, що віддавав на фарбування бампер автомобіля Ягуар, коли ОСОБА_9 ще працював на СТО, яка розташована на вул.Курській у м.Суми. При цьому, коли зняли бампер, то автомобіль він забрав, помітивши, що на автомобілі без його дозволу їздили (бо збільшились показники спідометру та зменшились показники по бензину). Через декілька днів ОСОБА_9 зателефонував йому, сказав, що бампер пофарбований та готовий до монтажу, і сказав, щоб він під`їжджав на автомобілі до СТО по проїзду Парковому, де він тепер працює. Вони з дружиною під`їхали, але у двір СТО автомобіль не можливо було поставити, оскільки там не завершили ремонт інших автомобілів. ОСОБА_9 та ОСОБА_14 попросили залишити ключі, щоб коли на СТО звільниться місто, то вони перегнали машину у двір для встановлення бамперу. Він погодився, віддав ключі ОСОБА_9 . При цьому, він в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 переписав показання спідометру, показав усім, що в автомобілі заправлений повний бак бензину та заборонив будь-кому з працівників СТО їздити на його автомобілі по місту. Після чого вони з дружиною поїхали по своїм справам, а через 1,5 години йому зателефонував ОСОБА_14 і повідомив, що ОСОБА_9 взяв його автомобіль, поїхав і сталась ДТП. Вони з дружиною поїхали на місце ДТП і побачили, що їх автомобіль «висить» на дереві, ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння. На місці ДТП вже були поліція та ЗМІ. В подальшому 1,5 роки вони чекали, що їх автомобіль відремонтують або виплатять кошти, достатні для його ремонту. Але цього не сталось. За таких обставин, а також, враховуючи, що за оренду гаражу, де зберігався розбитий автомобіль, він ніс немалі витрати, було прийнято рішення про відчуження автомобіля. Від продажу вони отримали приблизно 5500 доларів США.

Свідок ОСОБА_14 суду розповів, що орендував приміщення СТО, яке розташоване на вул.Парковій, з метою ремонту автомобілів. ОСОБА_9 попросився до нього, щоб відремонтувати автомобіль свого знайомого. Він погодився. Через деякий час ОСОБА_13 з дружиною та дитиною приїхали та залишили автомобіль Ягуар, на який потрібно було поставити бампер, біля двору СТО, оскільки у дворі не було вільного місця. При цьому, він бачив як ОСОБА_13 передав ключі ОСОБА_9 . Розмови про те, що ОСОБА_13 чи його дружина забороняють їздити по місту на їх автомобілі, він не чув. В подальшому, сім`я ОСОБА_12 поїхали, а він займався своєю роботою. При цьому, бачив, що ОСОБА_9 в цей день випивав пиво. Потім, коли місце на подвір`ї СТО звільнилось, то бачив, що ОСОБА_9 взяв ключі від ОСОБА_10 . Він подумав, що ОСОБА_9 хоче загнати автомобіль у двір, проте останній поїхав на автомобілі в невідомому йому напрямку, а приблизно через 5 хвилин ОСОБА_9 йому зателефонував та повідомив, що потрапив у ДТП. Він відразу сів на велосипед і поїхав на місце ДТП, де побачив, що автомобіль Ягуар буквально «висить» на дереві. Після цього випадку і він, і ОСОБА_15 втратили роботу на вказаному.

Під час досудового розслідування було оглянуто ділянку місцевості біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 залишила свій автомобіль «Jaguar S-Type» для здійснення ремонту, про що складено відповідний протокол від 10.11.2016 (а.с. 163-165 т.2).

З відомостей, що містяться у протоколі огляду місця події від 01.10.2016 року, на ділянці обочини проїжджої частини вул.Охтирська у м.Суми, біля в`їзду у двір буд.12 розташований належний ОСОБА_6 автомобіль «Jaguar S-Type». Також протокол містить детальний опис пошкоджень вказаного автомобіля (а.с. 151-159 т.2).

Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , останній показав спочатку ділянку біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 залишила свій автомобіль «Jaguar S-Type» для здійснення ремонту, а також ключі від автомобіля, щоб він міг загнати його на територію СТО. При цьому, ОСОБА_9 зазначав, що ОСОБА_13 (чоловік потерпілої) заборонив йому їздити на даному автомобілі по місту. Потім ОСОБА_9 зазначав, що близько 17-00 год. він сів до автомобіля, за допомогою ключа від замка запалювання запустив двигун автомобіля і поїхав по вул.Парковій, звернув на вул.Серпневу, де біля буд 12 сталась ДТП. Також, під час слідчої дії показав місце ДТП, розповідаючи, що їхав зі швидкістю близько 100 км/год. та врізався у дерево. Крім того, під час слідчого експерименту було встановлено, що відстань від буд.2/2 по проїзду 2-й Парковий до буд 12 по вул.Серпневій, де сталась ДТП, становить близько 700 метрів (а.с. 166-173 т.2).

Згідно постанов Зарічного районного суду м.Суми від 20.10.2016 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, а також ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у тому, що він 01.10.2016 року близько 17-00 год. в м.Суми по вул.Серпневій, біля буд 12, керував транспортним засобом «Jaguar S-Type», д.н. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду (дерево), чим порушив п.12.1 ПДР. При цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком СОНД, чим порушив п.2.9 (а) ПДР (а.с. 174-175 т.2).

Таким чином, вищенаведені докази доводять наявність в діях ОСОБА_9 об`єктивної сторони інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема, що він всупереч волі власника та володільця транспортного засобу потерпілої ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_13 вилучив його, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачувального права, з метою використання його для особистої поїздки по м.Суми.

При цьому, суд не приймає до уваги покази обвинуваченого, які він надав в судовому засіданні та стосуються умислу у нього на заволодіння автомобілем, а саме про те, що він мав дозвіл на керування транспортним засобом з огляду на те, що ОСОБА_12 йому дали ключі від автомобіля та раніше дозволяли керувати автомобілем.

При цьому, така позиція ОСОБА_9 спростовуються вищенаведеними доказами (показами потерпілої, свідка ОСОБА_13 та поясненнями самого ОСОБА_9 , які він надавав під час проведення за його участю слідчого експерименту). Зокрема, згідно таких показів, ОСОБА_9 чув і знав, що ОСОБА_13 заборонив йому використовувати транспортний засіб дружини для поїздок по місту, але, всупереч такій забороні і волі власника, обвинувачений, розуміючи, що не має права керувати автомобілем ОСОБА_6 , все ж виїхав за межі СТО та поїхав по місту по власним справам. Таким чином, він усвідомлював, що протиправно заволодів чужим транспортним засобом всупереч волі власника та володільця, і бажав це зробити. При цьому, суд переконаний у тому, що ОСОБА_9 міг розрізнити незаконне заволодіння транспортним засобом від законного права щодо користування чужим автомобілем.

Кваліфікуючою ознакою, що інкримінується ОСОБА_9 , є те, що він таким незаконним заволодінням транспортним засобом завдав потерпілій матеріальної шкоди у великих розмірах.

Згідно Примітки до ст.289 КК України великим розміром визнається матеріальна шкода у разі заподіяння реальних збитків на суму понад двісті п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян (станом на день вчинення злочину 250 НМДГ це 172 250 грн. (689 грн. це податкова соціальна пільга у 2016 році) * 250) .

В даному випадку, суду надано декілька висновків експертів щодо визначення вартості автомобіля.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №1174 від 22.11.2016 року ринкова вартість автомобіля «Jaguar S-Type», д.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, пробіг 82000 км, в справному технічному стані без пошкоджень станом на 01.10.2016 року складав 568 911,00 грн. (а.с. 188-197 т.2). Крім того, згідно висновку додаткової автотоварознавчої експертизи №1173 від 17.11.2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного транспортного засобу внаслідок скоєного кримінального правопорушення станом на 01.10.2016 року складає 568 911 грн. (а.с. 9-28 т.3). При цьому, у висновку №1173 зазначено, що вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля становить 768 720,68 грн., тобто перевищує його ринкову вартість у непошкодженому стані.

Згідно висновку експерта №19/119/9-4/340е від 31.10.2016 ринкова вартість вказаного автомобіля з урахуванням зносу станом на 01.10.2016 року могла складати 415 367,42 грн. (а.с. 199-202 т.2).

Законодавцем встановлено, що висновок експерта в кримінальному провадженні є процесуальним джерелом доказів (ч. 2 ст. 84 КПК), який не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, і не має наперед встановленої доказової сили (ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК).

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_16 , який надавав висновок №19/119/9-4/340е від 31.10.2016, а також ОСОБА_17 , який надав висновки №1173 від 17.11.2016 та №1174 від 22.11.2016, суду пояснили різницю у висновках, яка виникла при визначенні ринкової вартості автомобіля.

Зокрема, експерт ОСОБА_16 зазначив, що, визначаючи середню ринкову вартість автомобіля Ягуар, він користувався лише даними, що містились в Інтернет мережі Auto RIA (Бюлетень автотоварознавця на той момент був відсутній в експертній установі) та вихідними даними, які були зазначені слідчим у постанові про призначення експертизи. Крім того, він не оглядав автомобіль, тому йому не були відомі дані щодо технічного стану та комплектації автомобіля.

Експерт ОСОБА_17 пояснив, що в першу чергу під час визначення ринкової вартості автомобіля він використовував дані, які зазначені у Бюлетні автотоварознавця. Крім того, він особисто оглядав транспортний засіб, після чого провів розрахунки згідно методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом МЮУ та ФДМ України №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Таким чином, як вбачається з роз`яснень експертів, і висновок експерта ОСОБА_16 , і висновок експерта ОСОБА_17 отримані з дотриманням встановленого порядку і містять відомості щодо обставин, які підлягають доказуванню (ст.91 КПК України). Водночас, висновок, який надано експертом ОСОБА_17 , на переконання суду, містить істотні відомості, які не викликають сумніву, оскільки ґрунтується на більш повних даних щодо технічного стану і комплектації автомобіля, здобуті ним в ході огляду транспортного засобу, тоді як експерт ОСОБА_16 такими даними не володів і не використовував під час розрахунку ринкової вартості. Крім того, експерт ОСОБА_17 використовував Бюлетень автотоварознавця, що був актуальним станом на день проведення експертизи, і який є офіційним періодичним додатком до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Отже, в даному випадку, суд вважає, що в основу вироку слід покласти саме висновок експерта ОСОБА_17 , а , відповідно, цим доказом доведено факт того, що ОСОБА_9 завдав незаконним заволодінням транспортним засобом матеріальних збитків на суму понад 250 НМДГ, а саме: 568 911 грн., що є великою матеріальною шкодою згідно Примітки до ст.289 КК України.

Тобто, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.289 КК України (в редакції, що діяла станом на день вчинення), оскільки він здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом, кваліфікуючою ознакою якого є завдання великої матеріальної шкоди.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який є несудимим, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває, працює (а.с.241-242 т.1, а.с. 176-180 т.2) .

Крім того, суд вважає, що в даному випадку до пом`якшуючих обставини, слід віднести: часткове визнання вини ОСОБА_9 та повне відшкодування завданої шкоди, а обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, виходячи з наявності таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: часткове визнання вини ОСОБА_9 та повне відшкодування завданої шкоди, з урахуванням особи обвинуваченого, який є не судимою особою, працює, на обліку в диспансерах не перебуває, на день вчинення злочину мав молодий вік, суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.289 КК України, - у виді позбавлення волі та не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачено в санкції ч.3 ст. 289 КК України (в редакції, що діяла станом на день вчинення) як необов`язкове покарання.

При цьому, при вирішенні питання застосування додаткового покарання, суд, виходить з того, що наявність у ОСОБА_9 корисливого мотиву при незаконному заволодінні транспортним засобом ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду встановлено не було і така позиція суду ґрунтується на практиці ВС - постановою ККС ВС у справі № 195/122/16-к (провадження № 51-2101км20)).

Крім того, з огляду на положення ст. 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А в даному випадку, суд вважає, що є підстави для застосування ст.75 КК України.

Так, як зазначалось вище, ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий злочин, але покарання у виді позбавлення волі було б ефективним лише тоді, коли притягнення відбулося б невдовзі після вчинення ним такого злочину.

Проте, з дня вчинення ОСОБА_9 злочину до дня ухвалення судом вироку пройшов значний проміжок часу, що, на переконання суду, призвело до істотного зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину, оскільки через тривалий проміжок часу ця справа має значно менший суспільний резонанс, і це суттєво позначається на досягненні мети покарання.

При цьому, ОСОБА_9 весь час (як під час досудового розслідування, так і період судового розгляду), знаходячись на волі, нових злочинів чи правопорушень не вчиняв, тобто був законослухняною особою, що вказує на те, що він став на шлях виправлення, а тому і не потребує реального позбавлення волі, як виховного та запобіжного заходу.

Крім того, суд враховує позицію потерпілої, яка вказала на повне відшкодування їй ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, а також просила з огляду на це і враховуючи наявність у ОСОБА_9 малолітньої дитини та матері з інвалідністю на утриманні, не позбавляти його волі. На переконання суду, такі дані про особу обвинуваченого також свідчать про те, що на сьогоднішній день ОСОБА_9 не представляє тієї суспільної небезпеки, яка б потребувала застосування до нього покарання у виді реального позбавлення волі.

До того ж, вагомим фактором, який суд враховує в даному випадку для можливості звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з призначенням іспитового строку, є те, що в Україні оголошено воєнний стан і обвинувачений виявляє бажання захищати країну від збройної агресії та не має на меті використовувати це право як можливість ухилення від відбування покарання.

І, враховуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе без відбування покарання, а тому є доцільним застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку і переконання суду таке покарання обвинуваченому ОСОБА_9 буде необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому суд також виходить із положень ст. 50 КК України, яка передбачає, що покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених. А можливість виправлення існує і про це свідчить поведінка обвинуваченого, яку він демонструє після скоєного. При цьому відсутні будь-які обставини, які б заважали йому вести гідний спосіб життя, не вчиняючи кримінальні правопорушення. В цій ситуації визначення іспитового строку на думку суду відповідатиме меті та дієвості кримінального провадження, оскільки впродовж цього терміну, обвинувачений дійсно матиме можливість остаточно довести своє виправлення та відсутність підстав для реального відбування покарання.

Потерпілою ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_9 про стягнення з останнього на її користь 568 911 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також 100 000 грн. в рахунок відшкодування завданих злочином моральних страждань.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , посилаючись на відшкодування їй ОСОБА_9 всієї суми заявленої шкоди, відмовилась від позову, знаючи та розуміючи наслідки такої відмови.

Представник цивільного позивача таку заяву ОСОБА_6 підтримала.

Інші учасники не заперечували щодо відмови ОСОБА_6 від позову.

Суд, вважає, що за вказаних обставин та на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України таку відмову позивача від позову слід прийняти, а провадження у справі за вказаним позовом закрити.

Згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_9 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експерта у справі (а.с. 162,187, 198 т.2).

Відповідно до ст.100 КПК України слід вирішити долю речових доказів (а.с. 160-161 т.2).

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст.289 КК України і призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Закрити провадженні у справі за цивільним позовом ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_9 моральної та матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у зв`язку з відмовою позивача від позову та прийняття такої відмови судом.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 10657,48 грн.

Речовий доказ: автомобіль «Jaguar S-Type», який був переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Судді