05 грудня 2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Згідно обвинувального акту, 18.09.2023 приблизно об 11:20 годині, ОСОБА_4 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Автомобіліст 8», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, б. 24, під час раптового конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , виниклого з причин неповернення грошового боргу, маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс приблизно 15 ударів кулаками обох рук в область обличчя ОСОБА_5 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1767п від 20.09.2023 спричинив останньому синці на правій ділянці очної ямки, в ділянках верхньої та нижньої губ; садна на слизових оболонках верхньої та нижньої губ, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисні легкі тілесні ушкодження.
05.12.2023 в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про відмову від обвинувачення, в якій просив закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.7 ст. 284 КПК України.
Прокурор вважав, що відмова потерпілого від обвинувачення не суперечить вимогам КПК України та є підставою для закриття кримінального провадження у порядку п.7 ч.1 ст.284 КПК України.
Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання потерпілого.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України - кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі, ч.1 ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).
За правилами ч.ч.1,4 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
У відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, дане провадження у формі приватного обвинувачення розпочато за заявою потерпілого ОСОБА_5 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ..
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 288/1158/16 вказано на те, що критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.
Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших кримінальних правопорушень, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.
Кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.
У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.
Обираючи спосіб реагування на кримінальне правопорушення, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.
Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої ст. 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством).
Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у звязку з кримінальним правопорушенням конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у ст. 26 КПК України і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом.
Системний аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК України з урахуванням наведених положень у постанові Великої Палати Верховного Суду свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні.
Враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_5 відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, проступок у даному провадженні не пов`язаний із домашнім насильством, жодних претензій останній до обвинуваченого не має,суд приходить до висновку, що кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України слід закрити, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.
Цивільний позов у кримінальному провадженні ОСОБА_5 не заявлявся.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються лише з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку, а тому вартість експертизи у даному кримінальному провадженню слід віднести на рахунок держави.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись статями ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284, ст.ст. 370-372, 477 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Прийняти відмову потерпілого ОСОБА_5 від пред`явленого обвинувачення стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1