ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000150 від 24.08.2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бочківці Хотинського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не працює, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, не одруженого, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

У С Т А Н О В И Л А:

Ким подана апеляційна скарга та зміст судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2023 року перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6

ЄУНСС №724/2199/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Провадження №11-кп/822/33/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія:ч.1 ст. 122 КК України

Володимировича від відбування призначеного покарання у вигляді 2 (двох)років обмеження волі, якщо він в період іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення, і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Доводи апеляційних вимог.

Прокурор, у своїй апеляційній скарзі, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням суд першої інстанції послався на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, а також раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вважає, що вищевказані підстави не є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі.

Зокрема, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 скоїв умисний, закінчений злочин проти здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі на строк до 3 років.

Залишено поза увагою та не враховано при призначенні покарання також те, що обвинувачений вчинив злочин стосовно своєї матері, по місцю проживання характеризується з негативної сторони, постійно вчиняє бійки та сварки в сім`ї.

Крім того, протягом року ОСОБА_6 сім разів притягувався до адміністративної відповідальності, з яких п`ять за ч.2 ст. 173-2 КпАП України за вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_7 , на нього накладались адміністративні стягнення у виді штрафу, однак він належних висновків не зробив та 21.08.2023 скоїв кримінальне правопорушення стосовно останньої, спричинивши середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Попри це, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, суд, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зобов`язаний прийняти рішення щодо речових доказів і документів.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , не прийняв рішення щодо долі речових доказів - чотирьох носіїв інформації із наявними на них відеозаписами проведення слідчих експериментів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

21 серпня 2023 року приблизно о 08 год. 00 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , біля житлового будинку на території вказаного домогосподарства, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті непорозуміння, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в бокову поверхню грудної клітки справа.

В результаті таких дій, потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: синця по боковій поверхні грудної клітки справа; перелому 9-го ребра справа по аксілярній лінії із задовільним стоянням.

Виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати вказаним обставинам, їх настання можливе від нанесення удару кулаком руки, і мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Прокурор у судовому засіданні апеляційної інстанції просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 2 роки обмеження волі. Вирішити питання речових доказів.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала вимогу прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, так як йому призначено достатню міру покарання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, міркування та заперечення сторін кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом ч.3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило, а тому суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеність його вини в інкримінованому діянні є вірним, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду не в повній мірі дотримався вимог Закону.

Отже, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч.1 ст. 409 КПК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п.2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Статтею 414 КПК України встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, встановив обставини, що пом`якшують покарання і призначив обвинуваченому покарання в межах санкції статті та звільнив останнього від реального відбування покарання з випробуванням.

Проте, положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, районний суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, а лише формально врахував пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченого, прийшов до висновку про можливість застосування ст. 75 КК України.

Отже, як вбачається з вироку, суд не навів переконливих мотивів та належним чином не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вищенаведеного, такого ж обсягу обвинувачення і тих же обставин, що впливають на призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вирок районного суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого й неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у звільненні останнього від відбування покарання, згідно ст. 75 КК України, з винесенням нового вироку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" та положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Отже, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до п.6-1 ч.1 ст. 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, є обставиною, яка обтяжує покарання, що колегія суддів також враховує при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..

Суд апеляційної інстанції враховує й те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому діянні визнав повністю, а також дані про особу останнього, його молодий вік, який не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Проте, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення відносно своєї матері, з якою проживає і постійно вчиняє бійки та сварки в сім`ї, що вказує на можливість повторного вчинення правопорушення останнім.

Наведене підтверджується тим, що ОСОБА_6 п`ять разів притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КпАП України за вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_7 , на нього накладались адміністративні стягнення у виді штрафу, однак він належних висновків для себе не зробив та скоїв кримінальне правопорушення стосовно останньої, спричинивши їй середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Таким чином, за встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, оскільки воно не слугуватиме покаранню, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке може сприяти виникненню та формуванню у нього думки щодо вседозволеності, відчуття безкарності та подальшої неповаги до норм чинного законодавства, яке охороняє суспільні та сімейні інтереси.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді обмеження волі, яке забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, суд, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зобов`язаний прийняти рішення щодо речових доказів і документів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення досудового розслідування з потерпілою ОСОБА_7 , свідком ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_6 проводились слідчі експерименти.

Так, постановами т.в.о. начальника сектору дізнання ВП №6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_12 від 29.08.2023, два носії інформації CD-R диски «ValuePack By Traxdata» на 700 MB із наявними на них відеозаписами проведення слідчих експериментів між потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_11 , визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Постановою слідчого відділення №4 (м. Новоселиця) СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 від 28.09.2023 речовими доказами визнано та приєднано до матеріалів провадження два носії інформації CD-R диски «ValuePack By Traxdata» на 700 MB кожен, із наявними на них відеозаписами проведення слідчих експериментів з підозрюваним ОСОБА_6 ..

Згідно ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Отже, відповідно до ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч.9 ст. 100, ст.ст. 370, 374, 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, п.2 ч.1 ст. 413, 414, 418, п.4 ч.1 ст. 420, ч.1 ст. 421, 424, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

Термін відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з часу його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Речові докази: чотири носії інформації CD-R диски «ValuePack By Traxdata» залишити в матеріалах кримінального провадження.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення проте може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим в той же порядок і строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3