Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

фактичного володільця майна ОСОБА_4 ,

його представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002341, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , в якому просить накласти арешт на майно в рамках кримінального провадження №0002341, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме на автомобіль Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , а користувачем ОСОБА_4 , та який був вилучений слідчим Солом`янського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 16.11.2023 за адресою м. Київ, вул. Газопровідна, 2.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що згідно з постановою слідчого від 05.10.2023 вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення його збереження є необхідним накладення на нього арешту. Крім того, метою арешту слідчий вказує також недопущення подальшої зміни цілісності транспортного засобу для проведення судових комплексних експертиз у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала із наведених у ньому підстав. Разом із цим, вона повідомила, що автотехнічна експертиза щодо автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яка була призначена у кримінальному провадженні, на даний час виконана.

Фактичний володілець майна, щодо якого подане клопотання, та його представник у судовому засіданні заперечили щодо накладення арешту на автомобіль, вказуючи на недоцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, вони зазначили, що оскільки ОСОБА_4 , якому було повідомлено про підозру за ч.1 ст. 286 КК України у даному кримінальному провадженні, визнав свою у вчиненому та примирився із потерпілою ОСОБА_9 , якій він повністю відшкодував завдані збитки, в тому числі моральну шкоду та витрати на лікування, остання не має до нього жодних претензій. У зв`язку з цим ОСОБА_4 було подано до Подільського УП ГУНП у м. Києві та Подільської окружної прокуратури міста Києва клопотання про складення та подання до суду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України. Крім того, у зв`язку з цим також відсутня необхідність у призначенні будь-яких експертиз у кримінальному провадженні, а автотехнічна експертиза транспортного засобу, яка була призначена у кримінальному провадженні, на даний час є виконаною. Ураховуючи наведене, вони просять відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною десятою статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до ч.4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0002341, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

26.12.2023 у кримінальному провадженні повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.11.2023 приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , по вул. Газопровідній, 2 у м. Києві, зі сторони проспекту Правди в напрямку вулиці Стеценка, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно руху автомобіля. В результаті ДТП ОСОБА_9 було госпіталізовано до Олександрівської лікарні з попереднім діагнозом: закритий перелом правого передпліччя, забій м`яких тканин попереку.

В ході проведення огляду місця події 16.11.2023 вказаний автомобіль було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20 Б.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 .

Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 17.11.2023 вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує на необхідність накладення арешту на автомобіль з метою забезпечення збереження його як речового доказу, а також з метою недопущення подальшої зміни цілісності транспортного засобу для проведення судових комплексних експертиз у кримінальному провадженні.

Разом із цим, як встановлено в ході судового розгляду, автотехнічна експертиза щодо автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яка була призначена у кримінальному провадженні, на даний час виконана.

Вказану обставину підтвердила у судовому засіданні слідчий, яка також повідомила, що на даний час будь-яких інших невиконаних експертиз у даному кримінальному провадженні немає.

Крім того, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою у вчиненому та примирився із потерпілою ОСОБА_9 , відшкодувавши їй завдані збитки, в тому числі моральну шкоду та витрати на лікування, у зв`язку з чим потерпіла не має жодних претензій до підозрюваного.

Вказані обставини підтверджуються нотаріально посвідченою заявою потерпілої ОСОБА_9 від 14.12.2023 та її письмовою розпискою від 18.12.2023, копіями квитанцій про оплату від 12.12.2023, 15.12.2023, 18.12.203.

Крім того, як встановлено із доказів, наданих представником потерпілого ОСОБА_5 , 26.12.2023 ним було подано до Подільського УП ГУНП у м. Києві та Подільської окружної прокуратури міста Києва клопотання про складення та подання до суду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України.

Із пояснень слідчого та представника потерпілого в судовому засіданні також з`ясовано, що фактично на даний час планується вручення обвинувального акту підозрюваному.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є недоцільним та суперечитиме завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.

При цьому слідчий суддя також враховує, що положення статей 7, 16 КПК України, згідно з якими загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене, враховуючи, що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на автомобіль Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , а користувачем ОСОБА_4 ,слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 173, 175, 370 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002341, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, про арешт майна, яким є автомобіль Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , а користувачем ОСОБА_4 , та який був вилучений слідчим Солом`янського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 16.11.2023 за адресою м. Київ, вул. Газопровідна, 2, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_10