Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/725/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградстької області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000916 від 09.07.2022 року про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В судовому засіданні, яке відбулось 17 жовтня 2023 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на 60 днів, тобто до 15 грудня 2023 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризиків визначених зокрема п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені прокурором ризики, є триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.

Суд першої інстанції виходячи з того, що строк тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою закінчується 27.10.2023 року та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, прийшов до висновку за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити ухвалу суду першої інстанції в частині продовження стосовно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що задовольняючи клопотання, суд не врахував, що ризики, які існують не є значними, і дають можливість застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування підозрюваного ОСОБА_10 не затримували, він завжди прибував на виклики до слідчого, що свідчить про те, що підозрюваний не ухилявся від слідства і не буде ухилятися від суду, як обвинувачений. Закордонного паспорту обвинувачений не має. Через цю обставину та наявний воєнний стан в державі у ОСОБА_10 не має можливості виїхати за межі України.

Крім того, ОСОБА_10 має зареєстроване місце проживання, власне житло та засоби для існування, що свідчить про можливість перебування під домашнім арештом. Характеризується позитивно, про що свідчить копія характеристики, яка була надана на одному із судових засідань. За прояв героїзму під час пожежі про ОСОБА_10 в місцевій газеті з подякою надрукували статтю « ІНФОРМАЦІЯ_1».

Усі зазначені вище обставини спростовують ризик уникнути обвинуваченим суду та дають підстави вважати, що цілодобовий домашній арешт цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який буде з`являтися до суду та виконувати покладені на нього обов`язки. Ризик тиску на свідків в даному провадженні теж відсутній, оскільки очевидці подій відсутні. Свідки, які заявлені стороною обвинувачення не є очевидцями подій і їх свідчення ґрунтуються на чутках.

Також, захисник зауважує, що на декількох останніх судових засіданнях інший обвинувачений ОСОБА_9 вказував суду на те, що під час досудового розслідування під тиском працівників поліції оговорив ОСОБА_10 , тобто дав показання про нібито причетність ОСОБА_12 до скоєного кримінального правопорушення. В подальшому про цей факт ОСОБА_9 подав письмове клопотання і в ньому зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 в цьому кримінальному провадженні повинен мати статус свідка, оскільки до злочину не причетний і є лише очевидцем подій. На дослідженому в судовому засіданні слідчому експерименті із ОСОБА_9 ,останній факт не причетності ОСОБА_10 до подій обвинувачений ОСОБА_13 вказує під час слідчого експерименту. Допитана в якості свідка на останньому судовому засіданні ОСОБА_14 не дала показань щодо причетності ОСОБА_10 до злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , як діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 порушує питання про поновлення пропущеного строку.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що вона отримала копію ухвали суду 17.10.2023, проте у зв`язку з її перебуванням у відпустці не могла звернутись з апеляційною скаргою в строк передбачений законом. З цих підстав захисник вважає, що строк підлягає поновленню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу міськрайонного суду та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме, домашній арешт у нічний час доби або цілодобовий домашній арешт за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що в клопотанні прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено конкретних обставин та не підтверджено належними доказами факту того, що обвинувачений ОСОБА_9 має на меті переховуватися від суду, факту незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному провадженні, не зазначено, якими саме діями обвинувачений ОСОБА_9 перешкоджає чи може перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню.

При розгляді головуючим суддею клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було враховано те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки та не враховано інші обставини, які свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема:

свідки по справі допитані, отже, посилання прокурора на ризик впливу на них є необґрунтованим;

характеристика обвинуваченого ОСОБА_9 є позитивною, він має збереження на картковому рахунку, є працездатним, має на меті працевлаштуватися;

обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання (довідка про склад сім`ї міститься в матеріалах справи), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

має на утриманні батьків похилого віку;

мати обвинуваченого ОСОБА_9 страждає на хворобу серця, має захворювання нирок, потребує операційного втручання та догляду (в матеріалах справи міститься оригінал виписки про хворобу);

обвинувачений ОСОБА_9 не ухилявся і не має на меті ухилятися від явки за викликом суду, впливати будь-яким чином на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Захисник вважає, що за вказаних обставин до обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами п.11 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

За приписами ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Як убачається з матеріалів провадження, 17.10.2023 за наслідками розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом постановлено ухвалу про задоволення вказаного клопотання.

При цьому захисник ОСОБА_8 в той же день отримала копію вказаного рішення. Проте, у зв`язку з перебуванням захисника з 18.10.2023 у щорічній основній відпустці та перебуванням її за межами Кіровоградської області, апеляційну скаргу подала 27.10.2023.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_15 про поважність пропуску строку на оскарження ухвали суду першої інстанції та вважає, що пропущений строк підлягає поновленню.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих апеляційних скарг апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000916 від 09.07.2022 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції встановив, що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачені будуть переховуватися від суду та без перешкод можуть залишити своє місце проживання, чим будуть перешкоджати кримінальному провадженню. Свідками даної події є місцеві жителі та знайомі обвинувачених, які наразі судом не допитані, та обвинувачені можуть вчиняти на них тиск та незаконно впливати. Скоїли кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, що може свідчити про ймовірність скоєння останніми інших кримінальних правопорушень.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів, в тому числі домашній арешт або застава, не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинувачених, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 та про відсутність доказів його вини у інкримінованому злочині колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання в апеляційній скарзі щодо надання показів іншого обвинуваченого на користь ОСОБА_10 - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Що стосується апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_9 , то дана обставина сама по собі не може бути підставою для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не зможе зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинувачених, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як про це просить сторона захисту.

Виходячи із значимих для цього провадження обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі відповідні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 117, 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про поновлення строку - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою з 17 жовтня 2023 року до 15 грудня 2023 року, включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4