Номер провадження: 11-кп/813/2225/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції (дистанційне судове провадження) з використанням системи EasyCon поза межами приміщення суду за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження № 0001103 від 01.09.2021 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року, стосовно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції відмовлено частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та закрито кримінальне провадження 0001103 від 01.09.2022 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.

Скасовано накладений на майно згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2022 (справа № 757/20376/22-к) арешт, а саме: приміщення підвалу загальною площею 51,7 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Скасовано накладений на майно згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2022 (справа № 757/20374/22-к) арешт, а саме: автомобіль марки «KIA NIRO», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 .

Повернуто власнику (законному володільцю) вилучені згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2022 (справа № 757/14217/22-к) автомобіль «HYUNDAI AZERA», державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , білого кольору, власником якого є ОСОБА_12 , а також свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_5 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на те, що клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_13 від 01.09.2021 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001103 від 01.09.2021 подане до Печерського районного суду м. Києва, погоджено неуповноваженим прокурором, оскільки прокурорів у зазначеному кримінальному провадженні відповідно до положень ч. 1 ст. 37 КПК було визначено постановою заступника Генерального прокурора лише 16.09.2021. Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2021 на підставі вказаного клопотання неправомірно продовжено строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні на шість місяців (до 07.03.2022), у порядку передбаченому для продовження строку досудового розслідування у справах до повідомлення особі про підозру (ч.1 ст. 294 КПК), замість продовження його за процедурою, передбаченою після повідомлення особі про підозру, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 294 КПК, тобто не більше ніж до дванадцяти місяців - за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором або його заступником. Внаслідок зазначених обставин, суд дійшов висновку, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001103 був неправомірно продовжений до 07.03.2022 за погодженням з неуповноваженою КПК прокурором та, фактично до п`ятнадцяти місяців, тобто з порушенням визначеного п.3 ч.4 ст. 219 КПК України дванадцяти місячного строку із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Посилаючись на вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні після повідомлення особі про підозру закінчився 07.09.2021 року, а усі подальші процесуальні дії, у тому числі: закриття кримінального провадження слідчим, скасування прокурором постанови про закриття кримінального провадження, повідомлення стороні обвинувачення про завершення досудового розслідування, складення, вручення та направлення до суду обвинувального акту, відбулися поза межами строків визначених ст. 219 КПК України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу із доповненнями, в якій вказує на незаконність ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор стверджує, що кримінальне провадження №0001103 було 01.09.2021 року виділене з кримінального провадження №0000297 за ч.3 ст.307 КК України. При цьому, в кримінальному провадженні №0000297 від 20.03.2020 року об`єднаному за ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України 07.12.2020 року двом особам повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст, 263 КК України. Таким чином, на думку прокурора, з моменту внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000297, а саме з 20.03.2020 року до повідомлення особі про підозру, а саме 07.12.2020 року двом особам, використано 8 місяців і 7 днів. В подальшому, строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжувався та в останнє 31.05.2021 року строком до 9-ти місяців, а саме до 07.09.2021 року. Натомість, 01.09.2021 року, з матеріалів кримінального провадження №0000297 від 20.03.2020 року виділено матеріалами досудового розслідування №0001103 за ч.3 ст. 307 КК України та на переконання прокурора, у даному випадку, слідчим за погодженням з прокурором, яким прийнято рішення про виділення матеріалів досудового розслідування №0001103 із матеріалів №0000297, правильно подано клопотання про продовження строків досудового розслідування до слідчого судді у порядку ч.1 ст. 294 КПК України, оскільки на той момент у кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, а слідчим суддею 03.09.2021 року правомірно продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, а саме до 07.03.2022 року. Всі наступні процесуальні дії (враховуючи введений на території України воєнний стан та ч.8 ст.615 КПК України, відповідно до якої в кримінальних провадженнях, в яких з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та на дату введення воєнного стану жодній особі не повідомлено про підозру, строк від дати введення воєнного стану до дати його припинення чи скасування не включається до загальних строків, передбачених частиною другою статті 219 цього Кодексу) в тому числі закриття кримінального провадження №0001103 04.03.2022 року, скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 20.05.2022 року, повідомлення про підозру ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , відкриття матеріалів кримінального провадження та спрямування обвинувального акту до суду, здійснено в межах строків досудового розслідування.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій посилаючись на відповідні доводи, вважає оскаржену ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ч. 3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з частиною 2 статті 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого та особливо тяжкого злочину.

Якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у частині другій статті 219 цього Кодексу, то відповідно до ч.1 ст.294 КПК, вказаний строк може бути продовжений неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 20.03.2020 року до ЄPДР внесені відомості за №0000297 про вчинення кримінального правопорушення за 3 ст. 307 КК України.

Тобто, злочин, за ознаками якого відомості до ЄРДР внесені за №0000297 є особливо тяжким, а тому загальний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до дня повідомлення особі про підозру, відповідно до положень п.2 ч.2 ст.219 КПК, становить вісімнадцять місяців, а саме до 20.09.2021 року.

27.10.2020 року до ЄРДР внесені відомості за ч. 1 ст. 263 КК України, які об`єднані з кримінальним провадженням №0000297.

07.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000297 двом особам повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України

27.01.2021 року постановою заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000297 продовжено до трьох місяців, а саме до 07.03.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року (справа №757/10725/21-к) продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто 07.06.2021 року.

31.05.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа №757/46956/21-к) продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до дев`яти місяців, тобто до 07.09.2021 року.

Постановою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 01.09.2021 року з кримінального провадження №0000297 від 20.03.2020 року виділено та до ЄРДР внесені відомості за №0001103 від 01.09.2021 року за ознаками ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року (справа №757/28753/21-к) задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_13 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001103 від 01.09.2021 року на шість місяців, тобто до 07.03.2022 року.

04.03.2022 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою прокурора ОСОБА_6 від 20.05.2022 року вказану постанову слідчого скасовано. При цьому, в мотивувальній частині постанови прокурора зазначено, що постанова слідчого до Офісу Генерального прокурора надійшла на адресу прокурора 19.05.2022 року.

Надалі 22.06.2022 року в кримінальному провадженні №0001103 від 01.09.2021року повідомлено про підозру за ч.3 ст. 307 КПК України іншій особі.

12.08.2022 року направлено повідомлення про завершення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 та захиснику ОСОБА_8 ,

08.09.2022 року обвинувачений та захисник завершили ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та обвинуваченому вручений обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

16.09.2022 року обвинувальний акт надійшов на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Погоджуючись, у цілому, з рішеннями суду першої інстанції про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження за пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України, колегія суддів вважає, що воно мало бути закрите на підставі абзацу 2 пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з тим, що строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, але з урахуванням інших мотивів для закриття кримінального провадження, ніж ті, які зазначені судом в оскарженій ухвалі.

Так, діючий КПК не містить конкретної вказівки про те, які строки застосовуються до виділеного кримінального провадження де особі не повідомлено про підозру, з кримінального провадження, в якому таке повідомлення має місце.

Проте, аналізуючи ч.7 ст.217 КПК, згідно з якою днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали не містить прив`язки до повідомлення особі про підозру.

При цьому, повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні, з якого в подальшому було виділене інше кримінальне провадження не відносно особи, а за ознаками вчинення кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду не може прирівнюватись до кримінального провадження, в якому такій особі повідомлено про підозру щодо обчислення в ньому спеціальних строків.

Більш того, КПК вказує на наявність як загальних строків досудового розслідування кримінального провадження, в якому особі не повідомлено про підозру і визначає такі строки відповідно до положень ч.2 ст.219 КПК, а також порядок неодноразово продовження таких строків до моменту повідомлення особі про підозру слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу. Також регламентовано процесуальним законом спеціальні строки досудового розслідування після повідомлення про підозру особі відповідно до ч.3 ст.219 КПК та порядок продовження таких строків відповідно до положень ч.4 ст.219 КПК.

Тобто, в КПК наявне розмежування загальних та спеціальних строків досудового розслідування та виділення з кримінального провадження іншого провадження, в якому особі не було повідомлено про підозру не вказує на те, що строки в цьому проваджені повинні прирівнюватись до спеціальних строків досудового розслідування, та на переконання апеляційного суду в такому випадку діють саме загальні строки досудового розслідування, а спеціальні строки застосовуються стосовно особи, якій повідомлено про підозру у провадженні з якого виділено інше, або у разі повідомлення про підозру у виділеному провадженні.

При цьому, на думку колегії суддів, цілком нелогічною видається та обставина, що у разі повідомлення про підозру особі у провадженні, з якого виділено інше кримінальне провадження, застосування спеціальних строків досудового розслідування та необхідність завершення такого досудового розслідування відповідно до його спеціальних строків. Тобто, за логікою суду першої інстанції, досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні мало б бути завершено моментом направлення обвинувального акту щодо іншої особи до суду, що не відповідає положенням процесуального закону, зокрема завданням цього закону, оскільки у виділеному кримінальному проваджені (де особі не повідомлено про підозру) може виникнути необхідність у проведені низки слідчих (розшукових) дій, встановлення особи, а іноді і не однієї та вказані часові обмеження жодним чином не забезпечують право сторони обвинувачення на дотримання законності щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Розглядаючи з іншого боку вказані обставини, припустивши, що строк у виділеному кримінальному провадженні (в якому особі не повідомлено про підозру) із кримінального провадження (в якому особі повідомлено про підозру) і останнє буде спрямоване до суду з обвинувальним актом, а у виділеному кримінальному провадженні виникає необхідність у проведенні слідчих дій, постає питання яку норму Закону слід застосовувати щодо продовження строків досудового розслідування у вказаному провадженні. На думку колегії суддів, цілком логічним є те, що в даному випадку потрібно застосовувати положення ч. 1 ст.294 КПК, оскільки особі не повідомлено про підозру, однак приймаючи за основу висновки суду першої інстанції та заперечення захисника, то до такого провадження мають застосовуватись спеціальні строки досудового розслідування, передбачені ч.4 ст.219 КПК, що не відповідає положенням процесуального закону, оскільки в цьому провадженні особі про підозру не повідомлялось. Така норма може бути застосована лише в тому випадку, колі у виділеному провадженні, в подальшому особі повідомлено про підозру та виникає необхідність у продовженні строків досудового розслідування, але вже спеціальних, та стосовно цієї особи загальні строки втрачають свою силу.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа №264/7347/20), в якій Суд звернув увагу на те, що факт виділення з кримінального провадження в окреме провадження матеріалів щодо частини кримінальних правопорушень, які знайшли окрему кримінально-правову кваліфікацію і повідомлення про підозру у їх вчиненні не впливає на обчислення процесуального строку досудового розслідування за фактом вчинення того кримінального правопорушення, в якому повідомлення про підозру не здійснювалося.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку, після виділення з кримінального провадження №0000297, в якому загальний строк досудового розслідування складав 18 місяців з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а саме з 20.03.2020 року, продовжує діяти у виділеному 01.09.2021 року кримінальному провадженні №0001103, яке виділене за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та до якого також застосовуються загальні строки продовження досудового розслідування. Такий строк складав до 20.09.2021 року.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор ОСОБА_6 погодив клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_13 про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001103 від 01.09.2021 року до шести місяців, тобто до 07.03.2022 року.

На думку суду першої інстанції прокурор ОСОБА_6 був неуповноваженим прокурором, оскільки прокурорів у зазначеному кримінальному провадженні відповідно до положень ч. 1 ст. 37 КПК було визначено постановою заступника Генерального прокурора лише 16.09.2021 року, проте з такими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Положеннями КПК, у тому числі ст. 217 КПК, не передбачено повторного призначення слідчого або прокурора в кримінальному провадженні, яке було виділено або об`єднано з іншим, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 26 вересня 2023 року (справа №382/646/19). Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась в рішеннях Верховного Суду від 17 листопада 2022 року (справа №564/2082/16-к), від 27 березня 2023 року (справа №146/1683/18), від 10 листопада 2022 року (справа №206/4419/17).

Колегія суддів звертає увагу, що наявність постанови від 16.09.2021 року про призначення групи прокурорів лише вказує на те, що окрім прокурора ОСОБА_6 , рішенням заступника Генерального прокурора визначено групу прокурорів, а не лише прокурор ОСОБА_6 наділений повноваженнями процесуального керівника в кримінальному провадженні №0001103 від 01.09.2021 року.

Щодо мотивів суду першої інстанції з приводу неправомірного продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001103 на шість місяців (до 07.03.2022), у порядку передбаченому для продовження строку досудового розслідування у справах до повідомлення особі про підозру (ч.1 ст.294 КПК), замість продовження його за процедурою, передбаченою після повідомлення особі про підозру, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 294 КПК, колегія суддів висловила свої мотиви вище.

При цьому, звернення слідчого 01.09.2021 року з клопотанням про продовження строків досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001103 на строк шість місяців та до 07.03.2022 року не можна визнавати незаконним, оскільки вони продовжувались за правилами щодо строків досудового розслідування, які обчислюються з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру. Крім того, згідно з частиною 1 статті 294 КПК такі строки можуть бути продовжені неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк (у цьому провадженні щодо особливо тяжкого злочину) кожного разу на строк не більше дванадцяти місяців. Заборони щодо звернення з клопотанням про продовження такого строку до 12 місяців, діючий КПК не містить.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на висновки, до яких дійшов у своїй постанові від 3 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №367/1335/21 щодо застосування положень абзацу 2 пункту 10 частини 1 статті 284, частини 6 статті 284, частини 6 статті 36, статті 219 КПК.

Так, у разі скасування прокурором, який здійснює процесуальне керівництво, в порядку ч.6 ст.284 КПК або прокурорами вищого рівня під час реалізації повноважень, передбачених ч.6 ст.36 КПК постанови про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, час між винесенням постанови про закриття та її скасуванням не включається у строки досудового розслідування за умови, якщо постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження винесена уповноваженим прокурором та у строки, встановлені КПК.

Скасування прокурором, який здійснює процесуальне керівництво, постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не повідомлено про підозру, поза межами встановленого ч.6 ст.284 КПК двадцяти денного строку з дня отримання копії постанови, крім випадків скасування цим прокурором постанови про закриття кримінального провадження за скаргами заявника чи потерпілого, а Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, керівником окружної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не повідомлено про підозру, поза межами строків, передбачених статтею 219 КПК, позбавляють слідчого за погодженням з прокурором або прокурора права повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким розпочато дане досудове розслідування.

Недотримання прокурором, який здійснює процесуальне керівництво, вимог ч.6 ст.284 КПК, а прокурорами вищого рівня вимог ч.6 ст.36 КПК у кримінальних провадження, у яких до скасування постанови про закриття кримінального провадження жодній особі не повідомлялося про підозру, тягне за собою визнання повідомлення про підозру незаконним, а кримінальне провадження у таких випадках підлягає закриттю на підставі абзацу 2 пункту 10 частини 1 статті 284 КПК як таке, у якому строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, крім випадків скасування постанов дізнавача, слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження за скаргами учасників кримінального провадження, зазначених в частині 6 статті 284 та пунктах 3, 4 частини 1 статті 303 КПК.

Судом першої інстанції, дослідженні надані сторонами провадження докази, в тому числі процесуальні рішення, які стали підставою для закриття кримінального провадження №0001103, так і скасування такої постанови, про що зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

При цьому, сторона захисту неодноразово наголошувала на тому, що прокурором порушено вимоги ч.6 ст.284 КПК, про що зазначалось у клопотаннях та скаргах, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також в запереченнях, поданих до суду апеляційної інстанції.

Так, між виділенням кримінального провадження №0001103 та повідомленням у ньому про підозру в тому числі ОСОБА_9 , кримінальне провадження 04.03.2022 року було закрите слідчим у провадженні якого перебувало, з винесенням постанови про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Натомість, 20.05.2022 року вказану постанову слідчого скасовано. При цьому, в мотивувальній частині постанови прокурором зазначено, що постанова слідчого до Офісу Генерального прокурора надійшла 19.05.2022 року.

Колегія суддів звертає увагу, що в контексті положень ч.6 ст.284 КПК, ключове значення має саме дата отримання прокурором копії постанови про закриття кримінального провадження та відрахування з цього моменту двадцяти днів для прийняття рішення для її скасування (у разі наявності підстав) та такий момент має бути підтверджений належними доказами, з метою виключення сумнівів щодо зловживання прокурором своїми процесуальними правами.

Проте, матеріали провадження, окрім супровідного листа датованого 28.04.2022 роком за вих.№699024/9/4-2022 на адресу прокурора ОСОБА_6 не містять будь-яких підтверджень щодо дати фактичного спрямування копії постанови від 04.03.2022 року про закриття кримінального провадження №0001103, тим більш матеріали кримінального провадження не містять і факту надходження до органу прокуратури такої постанови, зокрема штампу вхідної пошти із зазначенням в ній дати отримання постанови слідчого.

Постанова слідчого винесена 04.03.2022 року, а постанова прокурора датована 20.05.2022 року, тобто винесена через 77 днів, про що обґрунтовано зазначає сторона захисту в своїх клопотаннях, поданих до суду першої інстанції, а також запереченнях на апеляційну скаргу прокурора.

При цьому, жодних підтверджень щодо отримання прокурором постанови слідчого 19.05.2022 року (крім вказівки про це в постанові прокурора), що підтверджує відсутність порушення строків, передбачених ч.6 ст.284 КПК, матеріали кримінального провадження не містять та прокурором апеляційному суду не надано.

На переконання апеляційного суду зазначені обставини свідчать про неналежну організацію здійснення процесуального керівництва та нехтуванням стороною обвинувачення загальними засадами кримінального провадження, при тому що вказане кримінальне провадження було виділене з іншого, в якому вже двом особам було повідомлено про підозру, що потребувало прискіпливого нагляду прокурорів-процесуальних керівників.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2023 року (справа №367/1335/21), в даному кримінальному провадженні поза межами досудового розслідування відбувались всі слідчі дії, починаючи з повідомлення про підозру ОСОБА_9 , а тому рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження є законим та обґрунтованим, з мотивів викладених апеляційним судом та з урахуванням абзацу 2 п.10 ч.1 ст.284 КПК

Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції не встановлено підстав для скасування ухвали від 30.08.2023 року, оскільки висновки суду щодо наявності підстав для закриття провадження №0001103 від 01.09.2021 року щодоОСОБА_9 за ч.3 ст.307 КК України на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК є вірними, та не потребують скасування з постановленням нової ухвали щодо закриття провадження на підставі того ж пункту п.10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року, якою кримінальне провадження №0001103 від 01.09.2021 року щодоОСОБА_9 за ч.3 ст.307 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4