УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 953/2794/23

провадження № 51-7280ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 121 КК.

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Київського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 72 КК зараховано у строк покарання, строк попереднього ув`язнення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Відповідно до обставин кримінального правопорушення, встановлених у вироку суду, ОСОБА_5 20 лютого 2023 року близько 16:50, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , в квартирі АДРЕСА_1 , де на грунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , між ними стався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 , діючи умисно, з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, бажаючи спричинити тяжке тілесне ушкодження потерпілому, схопив зі стола кухонний ніж, який утримував в правій руці, наніс один удар в область тулубу потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 19 вересня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дії, захисник у касаційній скарзі просить змінити ухвалу суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання застосувати до підзахисного інститут звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. Захисник вважає, що суд апеляційної інстанцій переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою сторони захисту з підстав невідповідності призначеного покарання через суворість, безпідставно не врахував, як пом`якшуючи покарання обставини те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності на обліках у нарколога та психіатра не перебуває і має цивільну дружину. Крім цього, суд недостатньо зважив на обставини цього кримінального провадження та думку потерпілого, який просив не позбавляти волі підзахисного і претензій матеріального характеру не має.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не має.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 і кваліфікація його дій в касаційній скарзі захисника не оскаржуються.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Доводи захисника щодо неврахування обставин, які мають значення при призначенні покарання ОСОБА_5 , що є наслідком невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, а також про безпідставне не застосування ст. 75 КК, на переконання колегії суддів є необґрунтованими.

Згідно із ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з рішення суду апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника, Суд встановив, що призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65 цього Кодексу, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Зокрема, суд першої інстанції, відповідно до приписів ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжких, ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, не працює, не має зареєстрованого та постійного місця проживання, страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності вживання алкоголю, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин та відсутність претензій від потерпілого, місцевий суд призначив ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.

Свої висновки щодо неврахування щирого каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , місцевий суд обґрунтував показаннями засудженого, згідно з якими він скоїв кримінальне правопорушення через «помутніння розуму», проте не розуміє та не пам`ятає, як це сталося, у зв`язку з чим наполягав на перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 121 КК на ст. 119 цього Кодексу.

Така позиція ОСОБА_5 не свідчить про повне визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК, негативній оцінці вчиненого діяння, бажанні виправити ситуацію та готовності понести заслужене покарання. Із вказаними висновками суд апеляційної інстанції погодився.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи сторони захисту вказав, що дані про особу ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його скоєння, не свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Також суд не знайшов підстав для призначення покарання із застосування приписів ст. 69 КК, оскільки відсутні обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 умисного злочину та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення йому покарання.

На переконання суду касаційної інстанції, узявши до уваги всі обставини, які за законом мають правове значення при призначенні виду та розміру покарання, в тому числі ті про які йде мова у касаційній скарзі, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування ним призначеного покарання, а його розмір є мінімальним, визначеним санкцією ч. 1 ст. 121 КК.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , апеляційний суд дотримався вимог статей 370, 414, 419 КПК.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що суди не взяли до уваги відсутність претензій потерпілого цивільно-правового характеру, адже факт наявності чи відсутності позову з боку потерпілого не є безумовною підставою для пом`якшення ОСОБА_5 покарання, та не може свідчити про зниження суспільної небезпечності вчиненого засудженим кримінального правопорушення.

Думка потерпілого при вирішенні питання щодо виду і розміру покарання у будь-якому випадку не є вирішальною.

З урахуванням наведеного, касаційним судом не встановлено будь-яких обставин, які свідчать, що засудженому ОСОБА_5 призначено покарання, яке є явно несправедливим через суворість та не відповідає вчиненому ним кримінальному правопорушенню і його особі, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними.

Касаційна скарга захисника не містить інших переконливих аргументів та обставин, які суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги або не врахували при визначенні виді і розміру покарання, що дають підстави для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника

ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3