Справа № 129/2519/23
Провадження по справі № 1-кп/129/520/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000128 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, учасника бойових дій, несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

установив:

13.08.2020 солдат ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу з Міністерством оборони України строком на три роки.

28.07.2021 об 08:30 солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду оператора відділення взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тимчасово ухилився від проходження військової служби, та 28.07.2021 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та до 10.08.2021 ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи за межами її дислокації, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби до 10.08.2021, коли прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій повторний злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 22.09.2021 о 08:15 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повторно протягом року 22.09.2021 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , проводить час на власний розсуд не пов`язуючи його із проходженням військової служби до 23.02.2022, коли відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23 лютого 2022 року №35 призначений на посаду стрільця снайпера 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти та з 01 березня 2022 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вину визнав повністю, щиро розкаявся і дав суду показання про те, що він будучи військовослужбовцем за контрактом, 28.07.2021 р. о 8 год. 30 хв. ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи за межами її дислокації в АДРЕСА_1 , проводив час на власний розсуд, 10.08.2021 р. прибув до військової частини НОМЕР_1 ; 22.09.2021 р. о 8-15 год. він повторно протягом року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 перебуваючи за межами її дислокації в АДРЕСА_1 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 23.02.2022, коли наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 р. №35 призначений на посаду стрільця снайпера 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти та з 1.03.2022 р. зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ; бажає продовжити службу в лавах Збройних Сил України.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що передбачене ч. 4 ст. 407 КК України кримінальне правопорушення за класифікацією ст. 12 КК України віднесене до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, бажає продовжити службу у Збройних Силах України; за наявності пом`якшуючих покарання обставин у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутності обставин, які обтяжують покарання, за таких обставин суд визнає за необхідне призначити покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України суд визнає за необхідне замінити ОСОБА_4 , військовослужбовцю, який проходить військову службу, покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Поряд з цим, суд враховує роз`яснення дані в пунктах 2 і 3 постанови №15 від 28.12.1996 (із змінами, внесеними постановою №17 від 26.12.2003) «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» у яких Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання. Судам потрібно мати на увазі, що призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосоване не тільки у випадках, коли це безпосередньо передбачено санкцією статті закону, за якою засуджується військовослужбовець, а й тоді, коли суд вважатиме за можливе (з урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого) замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні протягом того самого строку.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази відсутні.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 продовжити до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів з огляду на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. В строк відбуття покарання на підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 4.07.2023 р. по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк два роки на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк два роки.

Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

В строк відбуття покарання на підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні 4.07.2023 р. (дня взяття його під варту) по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 продовжити до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: