Номер провадження: 11-сс/813/203/24
Справа № 505/1811/23 1-кс/505/682/2023
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) між Одеським апеляційним судом та Врадіївським районним судом Миколаївської області за участі ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 10.05.2023 року щодо приховування або викрадення суддею Любашівського районного суду Одеської області ОСОБА_8 квитанції про сплату судового збору по цивільній справі №815/1105/18, провадження №2/507/406/2022 за позовом ОСОБА_9 .

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_6 вже зверталася зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР щодо приховування або викрадення суддею Любашівського районного суду Одеської області ОСОБА_8 квитанції про сплату судового збору по цивільній справі №815/1105/18, провадження №2/507/406/2022 за позовом ОСОБА_9 . Проте слідчим суддею в задоволенні вказаної скарги було відмовлено у зв`язку з тим, що викладені в заяві ОСОБА_6 обставини не є складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення та залишено без змін ухвалу слідчого судді Савранського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року. Слідчий суддя зазначив, що прокурор, слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ст. 36, 40, 40-1 КПК України). На стадії внесення в ЄРДР відомостей про злочин, короткий виклад обставин і попередня кваліфікація злочину визначаються особою, яка вносить відповідні відомості, і до повноважень слідчого судді в цьому випадку не віднесено визначення правової кваліфікації злочину.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.214 КПК України внести відомості до ЄРДР вказані в її заяві від 11.05.2023 року.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, ОСОБА_6 стверджує, що розгляд її скарги в місцевому суді безпідставно затягувався, за результатами якого слідчий суддя дійшов безпідставного висновку на законність дій щодо невнесення відомостей за її заявою до ЄРДР. ОСОБА_6 вважає, що її заява від 11.05.2023 року містила всі необхідні реквізити, які дозволяли прокурору внести відомості до ЄРДР. Обов`язок щодо внесення відомостей до ЄРДР в такому випадку є імперативним для уповноваженої особи.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

В обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_6 посилається на те, що копію вступної та резолютивної частини ухвали від 19.12.2023 року вона отримала 27.12.2023 року, а копію повного тексту оскаржуваного рішення не отримала на момент звернення з апеляційною скаргою.

Прокурор, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення ОСОБА_6 , яка наполягала на вимогах апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Що стосується строку звернення скаржниці ОСОБА_6 з апеляційною скаргою, судом встановлене таке.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику скаржника, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржена ухвала слідчого судді постановлена за участі ОСОБА_6 , копію вступної та резолютивної частини ухвали остання отримала 27.12.2023 року. Відповідно до матеріалів провадження, копію повного тексту судового рішення суд першої інстанції направив на адресу ОСОБА_6 19.01.2024 року.

За таких обставин, з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК, з метою забезпечення апелянту права доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 звернулась до керівника Подільської окружної прокуратури із заявою від 10.05.2023 року, яка була спрямована на адресу прокуратури 11.05.2023 року, про внесення відомостей до ЄРДР та перевірку викладених у заяві фактів про вчинення суддею ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке він вчинив з 09 по 12 грудня 2022 року при винесенні рішення по справі №815/1105/18 в Любашівському районному суді Одеської області.

15.05.2023 року ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою в порядку ст.303 КПК на бездіяльність керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , та зобов`язання його внести відомості до ЄРДР за її заявою від 11.05.2023 року.

При цьому, до своєї скарги ОСОБА_6 долучила відповідь за підписом керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 від 12.05.2023 року, з якої вбачається, що її електронне звернення (№4632-23 від 11.05.2023 року) про вчинення кримінального правопорушення направлено до Любашівської окружної прокуратури та на час звернення зі скаргою на бездіяльність прокурора, жодної відповіді щодо внесення відомостей до ЄРДР за вище вказаною заявою вона не отримала.

У відповідності до положень ч.1 ст.11 КК України (далі КК) злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим Наказом Генерального прокуратура від 30.06.2020 № 298 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Офісу Генерального прокурора № 231 від 17.08.2023).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Однак, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.214 КПК слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Одночасно, зміст ч.1 ст.214 КПК не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України прокурор, слідчий та дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

При цьому, нормами кримінального процесуального законодавства передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше.

Разом з цим, передбачено необхідність попередньої оцінки слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать про ознаки певного кримінального правопорушення, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, і тільки такі заяви і повідомлення повинні вноситись до ЄРДР за відповідною правовою кваліфікацією. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є прокурор, слідчий чи дізнавач вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймаються уповноваженою особою самостійно.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 квітня 2023 року в справі №373/18/23, і відповідно до цих висновків реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30 січня 2019 року в справі №818/1526/18 та від 24 квітня 2019 року в справі №818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя об`єктивно та всебічно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про те, що в поданій заяві не міститься достатніх відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.

Зокрема, слідчий суддя послався на те, що у поданій заяві ОСОБА_6 відсутні об`єктивні дані, які свідчать про наявність ознак будь-якого кримінального правопорушення в діях судді, оскільки, саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки зміст заяви ОСОБА_6 фактично зводиться до незгоди з судовими рішеннями, а саме із рішенням судді ОСОБА_8 від 12.12.2022 року у цивільній справі №815/1105/18, яким він повернув позовну заяву ОСОБА_9 про збільшення позовних вимог на підставі ст.49 ЦПК у зв`язку з її поданням не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання та ненаданням доказів сплати судового збору з урахуванням збільшення позовних вимог.

При цьому, квитанція про сплату судового збору, відповідно до заяви ОСОБА_6 була долучена до уточненого цивільного позову, отримана у Любашівському районному суді Одеської області, підтвердженням чого є ухвала слідчого судді Савранського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року, а тому на переконання скаржника суддя ОСОБА_8 викрав документ для подальших злочинних дій, а саме винесення зручного для третіх осіб рішення.

Крім того, ОСОБА_6 у своїй скарзі зазначила, що у вказаній цивільній справі №815/1105/18 суддя ОСОБА_8 в подальшому виніс незаконне рішення, яке на теперішній час оскаржується в суді апеляційної інстанції.

За наведених обставин ОСОБА_6 у своїй скарзі фактично намагається оскаржити ці рішення у спосіб, що не відповідає процесуальному закону та переконати суд у тому, що діями судді ОСОБА_8 , який на її думку викрав або приховав квитанцію, з метою повернення позовної заяви ОСОБА_9 , нанесені значні збитки.

При цьому, із заяви ОСОБА_6 , матеріалів провадження, а також відомостей з ЄДРСР вбачається, що на теперішній час в провадженні Одеського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга ОСОБА_9 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 грудня 2022 року в цивільній справі №815/1105/18. Даний факт свідчить про існування здійснення процедури судового контролю вищою інстанцією щодо законності рішення місцевого суду.

Наведене свідчить про те, що слідчий суддя обґрунтовано врахував положення ч.2 ст.353 ЦПК України, відповідно до яких заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, а тому сторона, яка оскаржує рішення суду, у разі незгоди з постановленими у справі ухвалами, не позбавлена можливості у разі наявності на те підстав довести їх неправомірність.

Тобто в рамках вказаної цивільної справи має відбутися перевірка законності постановленого суддею ОСОБА_8 рішення про повернення позовної заяви.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_6 , окрім вказівки у своїй заяві від 11.05.2023 року про вчинення кримінального правопорушення про «викрадення або приховування» суддею ОСОБА_8 квитанції про сплату судового збору у цивільній справі №815/1105/18 не зазначає, ознаки якого саме кримінального правопорушення містяться в діях судді.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтвердила свої пояснення, надані в суді першої інстанції у судовому засіданні 18.12.2023 року стосовно того, що квитанція про сплату судового збору у цивільній справі №815/1105/18 була повернута позивачу судом разом із ухвалою суду та усім пакетом документів.

На переконання апеляційного суду вказані обставини по своїй суті не можуть вказувати на існування факту викрадення квитанції, а тому ОСОБА_9 не позбавлений права оскаржити таке рішення разом з оскарженням рішенням суду, прийнятого по суті цивільного позову, що на теперішній час і реалізовується позивачем ОСОБА_9 .

На думку апеляційного суду, той факт, що суддя ОСОБА_8 , при прийнятті рішення від 12.12.2022 року по цивільній справі №815/1105/18, про повернення позовної заяви ОСОБА_9 про збільшення позовних вимог на підставі ст.49 ЦПК у зв`язку з її поданням не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання та ненаданням доказів сплати судового збору з урахуванням збільшення позовних вимог, між іншим, в обґрунтування прийнятого рішення послався в мотивувальній частині ухвали на відсутність квитанції про сплату судового збору, не свідчить про вчинення суддею будь-якого кримінального правопорушення, а може вказувати про прийняття необґрунтованого судового рішення, оцінка якому має бути надана лише за результатами апеляційного перегляду вказаної цивільної справи.

Погоджуючись з ухвалою слідчого судді, апеляційний суд наголошує, що у відповідності до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій суддів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовим особам не допускаються.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб.

Оскарження у будь-який спосіб діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом не допускається.

Згідно роз`ясненням, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, яка регламентована положеннями ст.ст. 126, 129 Конституції України.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами.

Таким чином, положення норм Конституції України визначають, що інша, крім судової, процедура ревізії судових рішень, дій або бездіяльності суддів під час здійснення правосуддя з метою оцінки наявності підстав для застосування до суддів кримінальної відповідальності, зокрема шляхом відкриття кримінального провадження, недопустима. Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

Апеляційний суд звертає увагу, що в своїй заяві про вчинення злочину суддею місцевого суду ОСОБА_6 не вказує, ознаки якого саме кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України можу міститися в діях судді ОСОБА_8 .

Натомість, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначила, що на її переконання, дії судді містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу ОСОБА_6 , що Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 року №7-р/2020 року, статтю 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13 липня 2023 року №3233-IX, який набрав чинності 11.08.2023 року, статтю 375 виключено з Кримінального кодексу України.

За таких обставин, доводи ОСОБА_6 про наявність в діях судді ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України, є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 11.05.2023 року.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею районного суду, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 9, 303, 306, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 11.05.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4