ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3919/23 Справа № 192/1766/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мелітополі Запорізької області, на даний час відбуває покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ст. 71 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання накладене 23 жовтня 2020 року у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора, характеризувався як посередньо так і задовільно, на даний час не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу. Окрім цього, засуджений працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з четвертого кварталу 2022 року по теперішній час, на даний час в ССЦ-3, до праці ставиться задовільно. На даний період часу має лише два заохочення, застосовані 04 січня 2022 року і 29 березня 2022 року. За цих умов, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений вказує на те, що суд не надав належної оцінки стану його здоров`я, а також й тому, що попри ці обставини він одразу по прибуттю до установи працевлаштувався. Ті обставини, що він не приймає участі у виховних заходах, в роботі самодіяльних організацій, та в реалізації програм диференційованого виховного впливу обумовлені лише незадовільним станом його здоров`я, а також й тим, що він працює без вихідних. Поряд із цим, поза увагою суду залишилось й те, що він наразі має три заохочення, виконує покладені на нього як на засудженого обов`язки, характеризується позитивно, вину визнав та щиро розкаявся, а його стягнення погашене за спливом часу.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначене йому вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з четвертого кварталу 2022 року по теперішній час, на даний час в ССЦ-3, до праці ставиться задовільно. Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу має лише два заохочення, застосовані 04 січня 2022 року і 29 березня 2022 року.

Окрім цього, за весь період відбування покарання засуджений має одне стягнення за порушення режиму утримання, накладене 23 жовтня 2020 року у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора,характеризувався як посередньо так і задовільно, на даний час не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений характеризується посередньо, участі в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій, а також в реалізації програм диференційованого виховного впливу на теперішній час не приймає, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте це не завадило йому продовжити злочинну діяльність.

Окрім цього, ОСОБА_7 хоча і працевлаштований, проте за весь період відбування покарання має лише 2 заохочення, що з урахуванням решти обставин не є достатнім для доведення його виправлення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Твердження ОСОБА_7 про те, що він через стан здоров`я не може приймати участі у заходах, що проводяться в установі, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини не перешкодили працевлаштуванню останнього.

Більш того, доказів наявності у засудженого будь-яких хвороб матеріали провадження не містять.

Що стосується наявності третього заохочення, то ці обставини також не підтверджуються матеріалами провадження.

Інші доводи обвинуваченого зводять лише до виконання покладених на нього як на засудженого обов`язків, що не є підставою для застосування положень ст. 81 КК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4