Справа № 372/1925/23
Провадження 1-кс-1489/23
ухвала

Іменем України

12 грудня 2023 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000048 від 09.03.2023 року.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у грудні 2021 року отримала від ОСББ «Солнєчний луч» (смт. Козин, вул. Берегова, 11) та від ОСББ «Чисті сосни» (м. Українка, вул. Будівельників, 11) офіційні документи довідку від 07.12.2021 та довідку від 08.12.2021, у яких містяться завідомо для ОСОБА_4 недостовірні відомості про те, що вона нібито проживала однією сім`єю із потерпілим ОСОБА_5 протягом часу із травня 2014 року по грудень 2018 року та з січня 2014 року по серпень 2017 року відповідно, а у подальшому 06.10.2022 використала ці завідомо неправдиві офіційні документи шляхом подання їх до Обухівського районного суду у якості доказів у цивільній справі №372/2920/22, у якій ОСОБА_4 , виступаючи у якості позивача просила суд встановити факт проживання її однією сім`єю із ОСОБА_5 , а також визнати спільною сумісною власністю та право приватної власності на частину нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 .. Таким чином ОСОБА_4 протиправно придбала право на майно ОСОБА_6 шляхом обману, спричинивши останньому майнові збитки в особливо великих розмірах.

Зокрема, згідно позовної заяви ОСОБА_4 , поданої 06.10.2022 до Обухівського районного суду остання, використовуючи у якості доказів завідомо для неї вищевказані підроблені довідки, просила суд: встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2014 року по грудень 2018 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як подружжя, набутого під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2193 га, кадастровий номер :04:002:5089, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок загальною площею 222,1 кв.м., житлова площа 53,1 кв.м., гараж літ. Б, госпблок літ. В, басейн, канал. споруди ІІ-V, скважина VІ, вимощення VІІ, підпірна стіна VІІІ, за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок загальною площею 150,4 кв.м., житлова площа 72,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на частину нерухомого майна, придбаного під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, а саме: земельну ділянку площею 0,2193 га, кадастровий номер :04:002:5089, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок загальною площею 222,1 кв.м., житлова площа 53,1 кв.м., гараж літ. Б, госпблок літ. В, басейн, канал. споруди ІІ-V, скважина VІ, вимощення VІІ, підпірна стіна VІІІ, за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок загальною площею 150,4 кв.м., житлова площа 72,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

06.10.2022 за позовом ОСОБА_4 Обухівським районним судом відкрито цивільну справу №372/2920/22, яку було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

15.05.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 судом відмовлено.

24.11.2023 ухвалою Київського апеляційного суду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю та визнано право приватної власності на частину нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 , зокрема: земельну ділянку площею 0,2193 га, кадастровий номер :04:002:5089, житловий будинок загальною площею 222,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок загальною площею 150,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 , пояснив, що йому стало відомо, що Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_4 щодо визнання спільного проживання та поділу мого майна. В подальшому адвокат ОСОБА_5 ознайомився з позовом та скинув ОСОБА_5 копії матеріалів позову, серед яких були дві довідки з ОСББ про те, що ОСОБА_5 нібито спільно мешкав з ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_7 за двома адресами, а саме у кв. АДРЕСА_2 у період часу з травня 2014 року по грудень 2018 року та у кв. АДРЕСА_3 у період часу з січня 2014 року по серпень 2017 року.

ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_4 та її чоловіка він знає з 2012 року, проте ОСОБА_5 ніколи не мешкав з ОСОБА_4 та її сином, тільки іноді приходив до неї в гості. Свідок ОСОБА_5 дійсно мешкав з листопада 2014 року по серпень 2017 року у кв. АДРЕСА_3 , яка належить його другу ОСОБА_8 , проте у вказаній квартирі він мешкав самостійно. ОСОБА_4 декілька разів приїжджала до ОСОБА_5 в гості, у них були дружні та іноді інтимні відносини, які тривали з кінця 2014 року по 2016 рік, але зустрічі були епізодичними. ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_4 також мешкала у кв. АДРЕСА_3 , проте в інший період часу, а саме з кінця 2013 року до травня 2014 року.

Також ОСОБА_5 пояснив, що з травня 2014 року ОСОБА_4 розпочала мешкати у своїй квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 пояснив, що він ніколи не мешкав з нею та її сином за адресою кв. АДРЕСА_2 , але іноді приїжджав до неї в гості. Крім того, наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_5 розпочав відносини з його теперішньою дружиною ОСОБА_9 , з якою розпочав мешкати разом з січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_5 не міг мешкати з ОСОБА_4 до грудня 2018 року у кв. АДРЕСА_2 , тому що в той час він проживав зі своєю майбутньою дружиною у с. Ходосівка Київської області.

Крім того, ОСОБА_5 з 2011 року по травень 2014 року був прокурором Коропського району Чернігівської області та постійно мешкав у м. Короп. В подальшому 28.05.2014 його призначено заступником прокурора міста Чернігова, де він працював до 13.11.2014. В той період часу ОСОБА_5 мешкав у місті Чернігів за адресою: АДРЕСА_4 . Вказана інформація повністю підтверджується наданими з боку ОСОБА_5 наказами про призначення останнього на вищевказані посади.

Крім того, факт проживання ОСОБА_5 у місті Чернігові також підтверджує допитаний у якості свідка ОСОБА_10 , який дозволив останньому мешкати у квартирі матері ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 протягом праці ОСОБА_5 у місті Чернігів.

Свідок ОСОБА_5 на підтвердження вищевказаної інформації надав копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття загального позовного провадження у цивільній справі №372/2920/22 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Покази ОСОБА_5 повністю підтверджують допитані свідки, а саме дружина ОСОБА_12 , яка підтвердила, що з жовтня 2017 року розпочала відносини з ОСОБА_5 . В січні 2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 розпочали мешкати разом за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_5 не міг мешкати з ОСОБА_4 до грудня 2018 року у кв. АДРЕСА_2 , тому що в той час він проживав зі свідком ОСОБА_9 у с. Ходосівка Київської області.

Допитаний свідок ОСОБА_13 також підтвердив факт проживання ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2017 року.

Допитана у якості свідка ОСОБА_14 , яка будучі головою ОСББ «Чисті сосни» видала довідку, згідно з якою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та її син нібито мешкали разом у кв. АДРЕСА_3 у період часу з січня 2014 року по серпень 2017 року, пояснила наступне.

08.12.2021 громадянка ОСОБА_4 прийшла до кабінету ОСОБА_14 , який знаходиться між 2 та 3 під`їздом по АДРЕСА_5 та написала заяву, що просить надати довідку про підтвердження її місця проживання, а також надала копію свого паспорта. В своїй заяві ОСОБА_4 зазначила, що вказана довідка повинна підтвердити факт спільного проживання з ОСОБА_7 , 2005р.н. та ОСОБА_5 , 1984р.н. у період часу з січня 2014 по серпень 2017 року за адресою кв. АДРЕСА_3 . Свідок ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_4 не повідомляла її з якою метою їй необхідна ця довідка та як в подальшому вона буде її використовувати.

ОСОБА_14 повідомила ОСОБА_4 , що для отримання відповідної довідки необхідно скласти Акт обстеження, який повинні підписати 3 сусідів, які по суті і підтверджують факт проживання за відповідною адресою її та осіб, яких ОСОБА_4 зазначила у своїй заяві.

08.12.2021 було складено Акт обстеження, який був підписаний комісією у складі ОСОБА_14 , як голови правління та 3 сусідами, які мешкали у вказаному будинку, а саме ОСОБА_15 (квартира АДРЕСА_6 ), ОСОБА_16 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_17 (квартира АДРЕСА_8 ). Вищевказані сусіди своїми підписами підтвердили факт проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за вищевказаною адресою у період часу з січня 2014 по серпень 2017 року включно. Сусіди, які постави підписи в Акті обстеження візуально знайомі ОСОБА_14 , вони мешкали за вищевказаними квартирами у будинку АДРЕСА_5 , проти підписи вказані сусіди ставили без її присутності.

В подальшому на підставі вказаного Акту обстеження від 08.12.2021 ОСОБА_14 видала довідку №383 від 08.12.2021, в якій зазначила, що ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дійсно мешкають за адресою: АДРЕСА_9 згідно Акту обстеження.

Крім того, ОСББ «Чисті сосни» надало оригінал Акту обстеження №65 від 08.12.2021 для долучення до матеріалів кримінального провадження, а також заяву ОСОБА_4 та копію її паспорта.

Допитана у якості свідка ОСОБА_16 пояснила, що у грудні 2021 року до її квартири постукала невідома жінка, яку вона бачила вперше. Ця жінка пояснила, що їй потрібно підтвердити факт її проживання у кв. АДРЕСА_10 і попросила підписати відповідний акт. Про необхідність підтвердити факт мешкання разом з нею дитини та чоловіка вона взагалі не зазначала. Крім того, остання не повідомляла про який період часу йде мова, тобто ОСОБА_16 зрозуміла, що жінка підтверджує факт свого проживання станом на грудень 2021 року. ОСОБА_16 погодилась підписати той акт, тому що рахувала, що ця жінка дійсно мешкає у тій квартирі, просто вона її не зустрічала. Коли ОСОБА_16 підписувала акт, вона не запам`ятала чи були там вже підписи інших сусідів та чи зазначалось там про її спільне проживання з ОСОБА_5 та сином ОСОБА_7 з січня 2014 року по серпень 2017 року включно, вказаний акт ОСОБА_16 взагалі не читала, бігло глянула та поставила підпис. Даний акт ОСОБА_16 підписувала біля дверей до своєї квартири, у кв. АДРЕСА_10 вона ніколи не заходила та її не обстежувала. ОСОБА_16 зазначила, що не знає власників кв. АДРЕСА_10 та тих хто проживав у цій квартирі з 2014 по теперішній час.

Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_18 , підпис якої також стоїть у вищевказаному Акті обстеження №65 від 08.12.2021.

Допитана у якості свідка ОСОБА_19 пояснила, що приблизно наприкінці 2014 року познайомилась з ОСОБА_5 . На той час ОСОБА_19 мешкала у АДРЕСА_11 . ОСОБА_5 був її сусідом, він мешкав на 3 поверсі вказаного будинку у кв. АДРЕСА_10 , а ОСОБА_19 на 9 поверсі вказаного будинку. В той час між ОСОБА_19 та ОСОБА_5 розпочались відносини і ОСОБА_19 часто бувала у нього вдома. ОСОБА_5 мешкав один, постійно працював та приїжджав додому ввечері, а вранці їхав на роботу. ОСОБА_5 мешкав за вказаною адресою десь до серпня 2017 року. В подальшому у 2020 році квартиру в якій мешкав ОСОБА_5 винаймала мама ОСОБА_19 .

Факт самостійного мешкання ОСОБА_5 у кв. АДРЕСА_3 також підтвердив свідок ОСОБА_20 , який мешкав у цьому будинку у кв. АДРЕСА_12 та підтримував дружні стосунки з останнім.

Крім того, під час досудового розслідування дізнавачем СД Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_21 опитано у телефонному режимі ОСОБА_8 , який мешкає у Німеччині з 2020 року та з`ясовано, що навесні ОСОБА_5 став мешкати у квартирі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_9 та пояснив, що ОСОБА_5 мешкав самостійно, ОСОБА_8 неодноразово відвідував ОСОБА_5 та підтвердив, що ОСОБА_4 у його квартирі з ОСОБА_5 ніколи не мешкала.

Допитана у якості свідка ОСОБА_22 , яка мешкала з 2014 року у будинку АДРЕСА_5 та працювала консьєржем у будинку, також надала покази, що ОСОБА_5 самостійно мешкав з листопада 2014 року по 2017 рік у кв. АДРЕСА_3 та у той час зустрічався с ОСОБА_19 . Свідок ОСОБА_22 часто бачила ОСОБА_5 з ОСОБА_19 , коли останні гуляли разом біля вказаного будинку.

Допитана у якості свідка ОСОБА_23 пояснила, що працює у сім`ї ОСОБА_24 протягом 13 років, у якості хатньої робітниці. Так, починаючи з восени 2014 року остання раз на тиждень прибирала кв. АДРЕСА_3 , де в той час мешкав ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_23 підтвердила, що ОСОБА_5 мешкав у вказаній квартирі самостійно, речей жінки чи дитини ОСОБА_23 ніколи не бачила у квартирі. В подальшому, коли ОСОБА_5 у 2017 році переїхав до АДРЕСА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_9 , остання продовжила працювати хатньою робітницею вже за вказаною адресою до 2022 року.

Допитаний, у якості свідка ОСОБА_25 , пояснив, що з квітня 2014 року працював водієм ОСОБА_26 , яка є матерію ОСОБА_5 та з восени 2014 року часто приїжджав до ОСОБА_5 у кв. АДРЕСА_3 , привозив останньому їжу, яку передавала його мати, кормив кішку поки останній був на роботі, мав ключі від вказаної квартири та підтвердив факт самостійного проживання в ній ОСОБА_5 . В кінці 2017 року свідок ОСОБА_25 допомагав ОСОБА_5 з переїздом до АДРЕСА_1 , де останній розпочав мешкати.

Враховуючи викладене, досудовим розслідуванням встановлено, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , та ОСОБА_16 поставили свої підписи у акті обстеження №65 від 08.12.2021, без обстеження вищевказаної квартири та без перевірки факту проживання у вказаній квартирі ОСОБА_4 з ОСОБА_5 . В подальшому, керуючись вказаним актом обстеження квартири АДРЕСА_3 , якій містить недостовірні відомості щодо спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_14 внесла недостовірні відомості у довідку ОСББ «Чисті Сосни» від 08.12.2021 №313, яку в подальшому ОСОБА_4 використала у якості доказу спільного проживання з ОСОБА_5 при подачі позовної заяви до суду з метою поділу майна ОСОБА_5 , незважаючи на той факт, що ОСОБА_4 взагалі ніколи не проживала спільно з ОСОБА_5 , що в свою чергу підтверджують допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_25 .

Крім того, у якості доказу спільного проживання з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 також надала до суду разом з позовною заявою довідку ОСББ «Солнєчний луч» від 07.12.2021, яка була видана головою ОСББ «Солнєчний Луч» ОСОБА_28 . Вказана довідка нібито підтверджує факт спільного проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та її сина у кв. АДРЕСА_2 у період часу з травня 2014 року по грудень 2018 року, проте враховуючи те, що інформація у вказаній довідки спростовується показами вищевказаних свідків, зрозуміло що вказана довідка також містить недостовірну інформацію.

Згідно примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Постановою Верховного Суду від 06.12.2019 року у справі №520/10480/17 (номер судового провадження 61 -15975ск 19) конкретизовано, що для визнання фактичного подружжя сім`єю в якості доказів можуть бути свідоцтво про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, заяви, заповіти, переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

На даний час у сторони обвинувачення виникла обґрунтована необхідність накладення арешту на вищевказане майно потерпілого ОСОБА_5 , з метою убезпечення його від ризику протиправного відчуження ОСОБА_4 на корить інших осіб.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на: земельну ділянку площею 0,2193 га, кадастровий номер :04:002:5089, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 222,1 кв.м., житлова площа 53,1 кв.м., гараж літ. Б, госпблок літ. В, басейн, канал. споруди ІІ-V, скважина VІ, вимощення VІІ, підпірна стіна VІІІ, за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 150,4 кв.м., житлова площа 72,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , належить потерпілому ОСОБА_5

30.11.2023 вказане майно постановою прокурора визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відтак, у сторони обвинувачення виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження та користування майном на земельну ділянку площею 0,2193 га, кадастровий номер :04:002:5089, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 222,1 кв.м., житлова площа 53,1 кв.м., гараж літ. Б, госпблок літ. В, басейн, канал. споруди ІІ-V, скважина VІ, вимощення VІІ, підпірна стіна VІІІ, за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 150,4 кв.м., житлова площа 72,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У випадку не застосування арешту на вказане нерухоме майно у ході досудового розслідування даного кримінального провадження існує високий ризик того, що воно буде протиправно відчужені у потерпілого. Крім того, це може порушити права малолітньої дитини потерпілого, ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить неможливість використати речовий доказ для доведення обставин кримінального провадження через його вибуття із власності у майбутньому.

Незастосування засобу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на вище зазначену земельну ділянку та заборони державним реєстраторам у проведенні реєстраційних дій щодо внесення змін щодо права власності на неї може призвести до її відчуження (зникнення), втрати або настання інших наслідків.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на земельну ділянку перешкодить всебічному, повному та об`єктивному досудовому розслідуванню, тому прокурор просить клопотання задовольнити.

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про залишення клопотання без розгляду.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши та дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Слідчим відділом Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000048 від 09.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурор звернувся до суду з даним клопотанням, в якому просить суд Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження та користування майном на земельну ділянку площею 0,2193 га, кадастровий номер :04:002:5089, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 222,1 кв.м., житлова площа 53,1 кв.м., гараж літ. Б, госпблок літ. В, басейн, канал. споруди ІІ-V, скважина VІ, вимощення VІІ, підпірна стіна VІІІ, за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 150,4 кв.м., житлова площа 72,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_1 . Заборонити державним та приватним реєстраторам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів (посадовим особам Мінюсту, державним та приватним нотаріусам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності та користування, зміни власників та користувачів, зміни форми власності та порядку користування на вказане майно.

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У абз. 1 ч. 6 ст. 170 КПК зазначено, що у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 4 ст. 58 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оцінюючи подані слідчому судді матеріали слід прийняти до уваги, що прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області, який звернуся до суду з даним клопотанням в судове засідання не з`явився, вимоги свого клопотання не підтримав, також подав до суду заяву про залишення клопотання без розгляду.

Під час розгляду клопотання не виявлено достатніх правових та фактичних підстав для його задоволення, прокурор не довів належними і допустимим доказами підстав для задоволення такого клопотання

Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Є доцільним звернення до основоположних принципів законності, верховенства права та недоторканності права власності, які вимагають вирішення питання про скасування арешту майна і поновлення права власності особи, яке обмежується в даному випадку без достатніх підстав.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.2 ст.131 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Таким чином, у судовому засіданні не встановлено правових і фактичних підстав для задоволення внесеного клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, враховуючи не підтримання його прокурором.

За таких обставин в задоволенні клопотання слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-9, 98, 131, 167, 170, 174 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000048 від 09.03.2023 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1