ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/462/23 Справа № 235/3381/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2021 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000690 від 19.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров (нині м.Мирноград) Донецької області, громадянина України, який має повну середню освіту, не працює, не одружений, має малолітню дитину - дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий:

14 серпня 2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст..ст.75, 76 КК України звільнений від покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців,

зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Вироком суду встановлено, 18 березня 2020 року приблизно о 12.10 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі адресою: АДРЕСА_2 , в якій мешкає його колишня дружина ОСОБА_11 , під час конфлікту, викликаного почуттям ревнощів з боку обвинуваченого та з причин придбання потерпілою телефону марки «Apple» лінійки «iPhone 11», моделі «А2111», а також намаганням отримати обвинуваченим інформацію щодо особистого життя потерпілої, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_11 за шию правою рукою та почав душити, а також хапав та стискав її руки з силою, тим самим заподіяв їй по одному синцю м`яких тканин в області правого і лівого кута нижньої щелепи, передньої поверхні правого та лівого передпліччя в нижній третині їх, які відносяться до легких тілесних ушкоджень

Далі, ОСОБА_8 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар внутрішньою частиною долоні правої руки в область правої скроневої ділянки, спричинивши потерпілій легку закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку, синець м`яких тканин правої скроневої ділянки з переходом на поверхню повіку правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, що потребують для свого лікування термін понад шість днів, але не більше, як три тижні (21 день) та один удар правою ногою в область правого стегна, спричинивши ОСОБА_11 один синець м`яких тканин зовнішньої поверхні правого стегна в нижній третині його, який відноситься до легких тілесних ушкоджень. Від отриманих ударів ОСОБА_11 впала на підлогу, а ОСОБА_8 втік з місця скоєння кримінального правопорушення.

Кримінальна відповідальність передбачена ч.2 ст.125 КК України, а саме за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення зазначеного в обвинувальному акті, змінивши правову кваліфікацію з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки умисне легке тілесне ушкодження відноситься до кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, в той час як розбій є кримінальним правопорушенням проти власності.

Зазначає, що зміна правової кваліфікації під час ухвалення вироку призвела до порушення права обвинуваченого знати у вчинені якого кримінального правопорушення його обвинувачують, оскільки обвинувачення у вчинені ч. 2 ст. 125 КК України не висувалося, що є порушенням права обвинуваченого на захист. Так, ст. 20 КПК України визначає, що це право складається не лише з можливості користування правовою допомогою захисника, а ще й з можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення.

Також звертає увагу, що суд розглянув кримінальне провадження у загальному порядку, в той час, як кримінальне провадження за ст. 125 КК України має здійснюватись у формі приватного обвинувачення, тобто відноситься до особливих порядків кримінального провадження, що передбачає укладання угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, але через порушення форми кримінального провадження ОСОБА_8 , був позбавлений права скористуватися такими можливостями.

Наголошує, що оскаржуваний вирок не відповідає положенням ст. 370 КПК України, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вказує, що відомості в ЄРДР внесені саме за заявою потерпілої. Крім того зазначив, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені ст. 337 КПК України, відповідно до якої, зміна кваліфікації допускається в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Захисником в апеляційній скарзі вказані доводи щодо процесуальних порушень, при цьому фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюється.

Твердження захисника про проведення судового розгляду в загальному порядку, що є порушенням норм закону, оскільки обвинувачення за ст. 125 КК України має здійснюватись у формі приватного обвинувачення, виключно за заявою потерпілого, не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, оскільки відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у кримінальному провадженні №0000690 відомості внесені на підставі заяви потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила, що 18.03.2020 року близько 12-00 години її колишній чоловік ОСОБА_8 знаходячись у квартирі за її місцем мешкання, з метою заволодіння її майна напав на ОСОБА_11 застосовуючи насильство, заволодів її майном.

Таким чином вказане кримінальне провадження розпочато саме на підставі заяви потерпілої ОСОБА_11 , якою вона заявила про своє порушене право, а тому процесуального порушення проведення судового розгляду, судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже в даному випадку, суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, що покращує становище ОСОБА_8 , а тому колегія суддів не вбачає порушення права на захист обвинуваченого.

Колегія суддів також не вбачає порушень права обвинуваченого знати у вчинені якого кримінального правопорушення його обвинувачують, як про це стверджує захисник, оскільки фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 судом першої інстанції не змінені, лише встановлено іншу, менш тяжку, кваліфікацію його дій.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки. Закриття судом справи за таких умов не виправдає легітимних очікувань особи, котра зазнала шкоди, щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії і не узгоджуватиметься з визначеними у статті 2 КПК завданнями захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. Відмова держави від кримінального переслідування обвинуваченого лише з огляду на нездійснення потерпілим правильної юридичної оцінки його дій суперечитиме засадам як верховенства права і законності, так і диспозитивності, призведе до безкарності винного, а особу, котрій завдано шкоди, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для її повторної віктимізації.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції не вбачається, дії останнього перекваліфіковані відповідно до вимог діючого законодавства України.

В судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції, захисником заявлене клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ст. 49 КК України, строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення 18.03.2020 року, судом першої інстанції його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, в частині перекваліфікації дій обвинуваченого вирок суду першої інстанції, стороною обвинувачення, не оскаржений.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Оскільки із дня вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 18.03.2020 року минуло понад три роки, відтак він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Судом апеляційної інстанції роз`яснені обвинуваченому правові підстави звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України і обвинувачений погоджується з такими підставами закриття і не наполягає на розгляді кримінального провадження в загальному порядку.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 376, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000690 від 19.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України - задовольнити.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2021 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000690 від 19.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0000690 від 19.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді