ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/883/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

представник потерпілого ОСОБА_8 ,

потерпілий ОСОБА_9 ,

захисники: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачені (цивільні відповідачі): ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представники цивільних

співвідповідачів: ОСОБА_14 (АТ «Страхова компанія «Інго»),

ОСОБА_15 (Моторне (транспортне) страхове бюро України),

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000268 від 18.05.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, який зареєстрований за

адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає

за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дрезден,

Німеччина, громадянина України, який зареєстрований за

адресою:

АДРЕСА_3 , та який проживає

за адресою: АДРЕСА_4 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

1. Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та стосовно ОСОБА_13 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 24 жовтня 2022 року.

Цивільний позов подано під час проведення підготовчого судового засідання.

2. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

Так, 17 травня 2022 року, приблизно о 15 год. 50 хв., ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , (на якому на передню вісь встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора), рухався у третій смузі проїзної частини вулиці Дніпровська набережна у м. Києві, зі сторони проспекту М. Бажана у напрямку вулиці Анни Ахматової, зі швидкістю 61,63…78,69 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на цій ділянці дороги 50 км/год, наближаючись до регульованого світлофорами перехрестя з вулицею Княжий Затон.

У цей час, водій ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , порушуючи вимоги п. 8.7.3(ґ), п. 8.10 Правил дорожнього руху (які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди), рухаючись у третій (крайній лівій) смузі проїзної частини вулиці Дніпровська набережна, виїхав на регульоване перехрестя на жовтий (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, де розпочав маневр повороту ліворуч до вулиці Княжий Затон. У салоні вказаного автомобіля, на задньому сидінні справа, перебував пасажир ОСОБА_16 .

Під час руху ОСОБА_12 допустив порушення вимог п. 1.5, п. 2.3(б), п. 8.7.3(е), п. 8.10, п. 12.4 та п. 31.4.5(г) Правил дорожнього руху:

- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 8.7.3(е) сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух;

- п. 8.10 у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 (місце зупинки), якщо їх немає - не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

- п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

- п. 31.4.5 колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_12 виявились у тому, що він, маючи об`єктивну змогу при проведенні зовнішнього огляду автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , встановити, що на передню вісь встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, будучи обізнаним, що за наявності таких невідповідностей експлуатація транспортних засобів заборонена, проявив бездіяльність та розпочав керування автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , у процесі якого, рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості, нехтуючи безпечними прийомами керування, маючи об`єктивну змогу спостерігати увімкнення червоного сигналу світлофору по напрямку його руху та зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, виїхав на перехрестя вулиці Дніпровська набережна та вулиці Княжий Затон на червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофору з метою виконання повороту ліворуч.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «КМКЛШМД».

Так, ОСОБА_16 отримав наступні тілесні ушкодження: а) закрита черепно-мозкова травма: рана (визначена клінічними лікарями як забійна, підковоподібної форми, довжиною 7 см, краї рани відносно рівні, дно рани апоневроз); субарахноїдальні крововиливи (більш виражені зліва); крововиливи у паренхіму головного мозку (більш виражені зліва - скронева, тім`яна, лобна частки), справа (тім`яна частка), яка супроводжувалась розвитком небезпечно-загрозливого для життя явища (коми); б) закрита травма грудної клітки: перелом 5 ребра справа по лопатковій лінії; крововиливи у тканину правої легені. Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявлених тілесних ушкоджень та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлені тілесні ушкодження утворилися за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів, у строк 17.05.2022 до 15 години 59 хвилин, можливо внаслідок автомобільної травми - травма пасажира автомобіля (який рухався) під час його зіткнення з іншим транспортним засобом.

У діях водія ОСОБА_12 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.7.3(е), 8.10 та 12.4 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у ході проведення досудового розслідування в діях водія ОСОБА_12 виявлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3(б) та 31.4.5(г) Правил дорожнього руху.

Порушення ОСОБА_12 вимог пунктів 1.5, 2.3(б), 8.7.3(е) та 8.10 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_12 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

3. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

Так, 17 травня 2022 року, приблизно о 15 год. 50 хв., ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись у третій (крайній лівій) смузі проїзної частини вулиці Дніпровська набережна у м. Києві, зі сторони вулиці Анни Ахматової у напрямку проспекту М. Бажана, наблизившись до регульованого світлофорами перехрестя, виїхав на нього, на увімкнений жовтий сигнал світлофору, де розпочав маневр повороту ліворуч у напрямку вулиці Княжий Затон. У салоні вказаного автомобіля, на задньому сидінні справа, перебував пасажир ОСОБА_16 .

У цей час, порушуючи вимоги п. 8.7.3(е), п. 8.10 Правил дорожнього руху (які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди), проїзною частиною вулиці Дніпровська набережна у м. Києві, у зустрічному напрямку, займаючи третю смугу (з чотирьох наявних в його напрямку), рухався технічно справний автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_12 , наближаючись до регульованого світлофорами перехрестя з вулиці Княжий Затон, на якому був увімкнений червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору.

Під час руху ОСОБА_13 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3(б), 8.7.3(ґ) та 8.10 Правил дорожнього руху:

- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 8.7.3(ґ) сигнали світлофора мають такі значення: ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

- п. 8.10 у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 (місце зупинки), якщо їх немає - не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_13 виявились у тому, що він, нехтуючи вимогами Правил дорожнього руху, усвідомлюючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи об`єктивну змогу спостерігати увімкнення жовтого сигналу світлофору по напрямку його руху та зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі та не забезпечивши безпеку дорожнього руху, виїхав на перехрестя вулиць Дніпровська набережна та Княжий Затон на жовтий (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, де, під час виконання маневру повороту ліворуч у напрямку вулиці Княжий Затон, здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку та виїхав на зазначене регульоване перехрестя на червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «КМКЛШМД».

Так, ОСОБА_16 отримав наступні тілесні ушкодження: а) закрита черепно-мозкова травма: рана (визначена клінічними лікарями як забійна, підковоподібної форми, довжиною 7 см, краї рани відносно рівні, дно рани апоневроз); субарахноїдальні крововиливи (більш виражені зліва); крововиливи у паренхіму головного мозку (більш виражені зліва - скронева, тім`яна, лобна частки), справа (тім`яна частка), яка супроводжувалась розвитком небезпечно-загрозливого для життя явища (коми); б) закрита травма грудної клітки: перелом 5 ребра справа по лопатковій лінії; крововиливи у тканину правої легені. Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявлених тілесних ушкоджень та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлені тілесні ушкодження утворилися за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів, у строк 17.05.2022 до 15 години 59 хвилин, можливо внаслідок автомобільної травми - травма пасажира автомобіля (який рухався) під час його зіткнення з іншим транспортним засобом.

У діях водія ОСОБА_13 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.7.3(ґ) та 8.10 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у ході проведення досудового розслідування в діях водія ОСОБА_13 виявлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3(б) Правил дорожнього руху.

Порушення ОСОБА_13 вимог пунктів 1.5, 2.3(б), 8.7.3(ґ) та 8.10 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

4. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 винним себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно у день події рухався набережною, тоді ніде не міг купити паливо, до того ремонтував колесо і їхав на запасному, тому була різна резина. Перед подією розігнався, бо терміново потрібно було забрати матеріал, червоного світла світлофора тоді не бачив, як перестроївся в правий ряд, то сталася ДТП. Звісно цього не хотів, подія відбулась випадково. Заподіяні матеріальні збитки визнає у повному обсязі.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду додав, що подія відбулась ввечері, він тоді був за кермом, його помічник був поряд на пасажирському сидінні. Швидкість була біля 60-61 км/год, змінював полосу руху - з третьої у другу, у цей момент викатилась машина на перехрестя, яку він вдарив у задню частину автомобіля, у задні двері. До потерпілого не підходив, має 10 років водійського стажу. Один раз був в лікарні, коли там лежав потерпілий, називали суму потрібну для лікування у розмірі 500 тисяч доларів США, просив у потерпілого номер банківської карточки.

5. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 винним себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно у день події він рухався від моста Патона, під`їжджав до перехрестя, почав моргати зелений сигнал світлофора, він його проїхав, автомобіль марки «Volkswagen Transporter» побачив лише, коли виїхав на перехрестя, на другу чи третю смугу.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду додав, що він керував тоді автомобілем марки «Skoda Fabia», віз тоді пасажира на задньому сидінні на ім`я ОСОБА_17 , ОСОБА_16 . На перехресті Дніпровська набережна-Княжий Затон 4 смуги, остання зліва це поворот на вул. Княжий затон. У той момент, коли вже виїхав на перехрестя, то не бачив автомобіля марки «Volkswagen Transporter», побачив його за 70 метрів й додав газу, щоб виїхати з перехрестя й відбувся удар в інше авто, яке розвернуло, його машину також розвернуло. Потім підійшли люди, ломали двері, за потерпілим приїхала швидка. На наступний день він був у лікарні, лікар не дав йому ніякої інформації. Водійського стажу більше 20 років, подія відбулась більше року тому. Перед ДТП йому заважали автомобілі, що стояли на розвороті, перекривали обзор. Перед тим як виїхати на перехрестя, то не було видно інших автомобілей. Не у повному обсязі визнає матеріальну та моральну шкоду. Удар був у задню праву частину автомобіля, між другою і третьою смугою, ближче до виїзду в третю смугу. По чотири смуги руху в різні напрями, між ними клумба. Погоджується з тим, що вказано в експертизі, що виїхав на жовтий. Грошові кошти переказував потерпілому у м. Харків, у розмірі 5 тисяч гривень. Перед ДТП він не зупинявся, автомобілі стояли, подивитись можливість чи рухаються автомобілі була, але не було сенсу через те, що думав, що відсутні автомобілі. Відбулось все неочікувано, оскільки побачив інший автомобіль, коли вже був на перехресті.

6. Показання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції, а саме щодо фактичних даних вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікації дій відповідно.

7. Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 надав суду показання про те, що у лютому 2022 року він виїхав до м. Тернопіль. У квітні повернувся до м. Харків, його син телефонував батькам щодня, 17 числа він їм не зателефонував, 18 числа вони продовжували йому телефонувати безрезультатно, тому 19 числа пішли в поліцію. 20 числа їм зателефонував друг сина з м. Києва і повідомив про ДТП, що син у тяжкому стані в лікарні, тоді приїхали до м. Києва й одразу в лікарню. Лікарі повідомляли, що син у тяжкому стані, не знали чи виживе. Син пролежав у реанімації 2 місяці, щодня він дивився переліки чи є він серед пацієнтів реанімації, кожен ранок він набирав ліки та ніс до нього, у перший день сплатив 3 тисяч грн, далі 6 тисяч грн і далі так. Через два місяці сина перевели у відділ політравм, вдень з ним чергувала його дружина, він чергував вночі, половина ночей була безсонною, син кричав, потім почалися приступи епілепсії, останній був сьогодні в день засідання. Три місяці він був на чергуванні з дружиною в лікарні, міняли один одного. Через 5 місяців після того, як сина фактично вбили, його перевезли додому, довелось купити спеціальне медичне ліжко, щоб він не впав, коли тремтить, щоб його можна було підняти і накормити. Як син потрапив до реанімації, то йому зателефонував лікар і повідомив, що потрібна термінова операція на мозку, він надав згоду й потім півтори години добирався до лікарні. Операція пройшла добре, але лікарі повідомили, що це їм хрест на решту життя, оскільки син ніколи не буде таким, як був, і якщо колись почне щось розуміти, то це буде чудо. Сину дали першу групу інвалідності з позначкою « А », що свідчить про його безперспективність, наразі він у тяжкому стані, відмовляється від їжі, води, вони кормлять його з ложечки. Його дивує поведінка обвинувачених, які вбили його сина, замість якого у нього зараз тіло, яке дивиться на нього не зрозуміло якими очима. У дружини також погіршився стан здоров`я через це, не може навіть виходити на вулицю, у нього також сильно погіршився слух. Він ніколи не пробаче це обвинуваченим, не може їх пробачити. Окремо хотів би зупинитись на питанні цивільного позову. Їх витрати перевищили 450 тисяч гривень, на одні лише пелюшки й памперси треба 6 тисяч грн на місяць, сину треба робити ЛФК це ще 6 тисяч грн на місяць, як прати, коли немає світла, вночі треба за ним слідкувати, змінювати пелюшки, він не може елементарного, за сином треба слідкувати як за дитиною. Він не може переказати словами, що він пережив та переживає разом зі своєю дружиною, їх позбавили майбутнього. Його син був айтішником, сильний і здоровий.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду додав, що він не пробачає обвинувачених, хоче вивезти сина закордон, щоб його змогли вилікувати. Він з дружиною працювали собі на старість, обвинувачені відмовляються відшкодовувати збитки, тому просить, щоб його позов був задоволений, а обвинувачені мають сісти у в`язницю. Його дружина також пенсіонер, вони не працюють. Визнання вини обвинуваченими є не щирим, бо у протилежному випадку людина прийшла б десятки разів і питала б чим допомогти. Водій ОСОБА_12 прийшов до них через 5 місяців після ДТП з єдиною метою, це щоб поскаржитися, що його визнають винним. Син наразі весь час вдома, немає у них жодного спокійного дня або ночі. ОСОБА_12 йому дійсно телефонував, казав, що прийде і перше, що він їм сказав, так це про визнання його винним, питав номер картки, казав по можливості буде компенсувати збитки, але у нього тоді було єдине бажання, щоб він пішов скоріше. ОСОБА_12 питав у нього чи є надія на спасіння, нащо йому відповідав, що лише закордоном. На той момент йому було відомо, що одне лише транспортування до Німеччини коштуватиме 2 500 євро. Жодних грошових переказів він від обвинувачених не отримував, хоча отримує на своє ім`я інші поштові перекази. Його сину 51 рік, сім`ї немає, робота у нього була, яку втратив, був фінансовим директором, наразі стан його важкий, не контактний, нічого не сприймає з оточуючого світу, накормити й напоїти майже неможливо. Наразі йому 73 роки, дружині 74 роки. ОСОБА_12 , коли до нього приходив, то лише спитав номер картки й на тому все, жодних вибачень він їм не приносив.

8. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й кожному з обвинувачених, на що як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_13 надали суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинувачених, які не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, потерпілого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинувачених та матеріалів щодо речових доказів й процесуальних витрат, окремо досліджувався цивільний позов, тощо.

9. Вина обвинуваченого ОСОБА_12 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин.

Вина обвинуваченого ОСОБА_13 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин.

Водночас слід наголосити, що суд не ототожнює поняття «визнання вини» та «щире каяття».

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.1

Однак наразі слід звернути увагу на тому, що обвинувачені саме визнали вину у повному обсязі, не заперечуючи жодні фактичні обставини, погодились із запропонованим стороною обвинувачення порядком судового розгляду, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, тому саме за цим порядком судовий розгляд і було проведено, втім жодного каяття у останніх не проявлялось за весь час судового розгляду.

10. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

11. Призначення покарання

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

11.1 Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав), особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимого, під наглядом лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, з середньою освітою, працює неофіційно водієм таксі, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, є визнання вини.

У пункті 9 цього вироку суд вже вказав, що не встановлено такої обставини, яка пом`якшує покарання, обвинуваченого ОСОБА_13 як щире каяття. Додатково слід відмітити, що щире каяття це не лише визнання винуватості за усіма пунктами висунутого обвинувачення, надання правдивих показань, але й щире шкода щодо того, що було вчинено, тих наслідків, що настали, співчуття потерпілому, демонстрація готовності понести покарання.

Втім, обвинувачений ОСОБА_13 не здійснював протягом всього часу як досудового розслідування й перебування потерпілого на лікуванні, так і всього судового розгляду жодних дій на відшкодування завданих збитків, надання допомоги батькам потерпілого ОСОБА_16 , що є особами похилого віку, вибачення, усунення негативних наслідків, навіть через представника.

По завершенню судового розгляду захисник обвинуваченого вказала про надіслання потерпілому за його попередньою адресою місця проживання - м. Харків (незважаючи на зазначену адресу як в позові, так і в заяві про збільшення позовних вимог, водночас і відомій інформації, що потерпілий ОСОБА_9 здійснює догляд за сином ОСОБА_16 після ДТП за місцем проживання останнього у м. Києві) поштового переказу у розмірі 5 000 грн, отримання якого категорично заперечив потерпілий, як і надходження будь-яких сповіщень про начебто такий переказ. Підтверджень здійснення та отримання такого переказу потерпілим суду стороною захисту надано не було.

Тому відсутні підстави стверджувати й про добровільне часткове відшкодування завданих злочином збитків.

При цьому під час судового розгляду заперечував цивільний позов повністю й не погоджувався із визнанням ОСОБА_9 потерпілим у цьому провадженні.

У зв`язку з чим суд вважає домірним та справедливим призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі, не наближених до мінімальних, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимально передбачений законом строк.

З огляду на викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та наявності однієї обставини, яка пом`якшує покарання, у суду немає підстав до застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням, як про це порушувалось питання стороною захисту у судових дебатах.

11.2 Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, цивільний позов визнав), особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимого, під наглядом лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, з середньою освітою, має постійне місце проживання та сім`ю, офіційно працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, частково добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому у зв`язку з відшкодуванням потерпілому 06.04.2023 матеріальних збитків у розмірі 5 000 грн та 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

До суду також було подано угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_12 , водночас надалі потерпілий вказав про недотримання умов цієї угоди обвинуваченим та про її розірвання в односторонньому порядку.

Втім, суд все ж таки може констатувати, що обвинувачений до початку судового розгляду, так і під час нього вибачався перед потерпілим та шукав шляхи до примирення з ним, хоча право на вибачення залишається за останнім.

У зв`язку з чим суд вважає домірним та справедливим призначити обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у межах санкції статті, не наближених до максимальних, але із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимально передбачений законом строк.

З огляду на викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та наявності двох обставин, які пом`якшують покарання, у суду немає достатніх й вагомих підстав до застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, як про це порушувалось питання стороною захисту у судових дебатах.

12. Статус потерпілого ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , та представники цивільних співвідповідачів Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - М(Т)СБУ) й АТ «Страхова компанія «Інго» вказали на те, що ОСОБА_9 безпідставно визнаний у цьому кримінальному провадженні потерпілим, оскільки шкоду вчиненим кримінальним правопорушенням завдано безпосередньо не йому, а його синові ОСОБА_16 .

Втім, суд не погоджується з таким твердженням захисника ОСОБА_10 та представників цивільних співвідповідачів з огляду на таке.

Пунктом 26 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що потерпілий є учасником судового провадження, й у передбачених законом випадках може виступати зі сторони обвинувачення (п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Кримінальний процесуальний закон у частині 1 статті 55 містить визначення потерпілого у кримінальному провадженні, яким може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Разом з тим, у частині 6 цієї ж статті законодавець передбачив, що у разі, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Кримінальний процесуальний закон містить й визначення близьких родичів та членів їх сімей, якими визнаються чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (пункт 1 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 29.09.2022, батьком ОСОБА_16 вказано ОСОБА_9 .

Отже, наведені положення частини 6 відносять до так званого правонаступництва у кримінальному провадженні.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не лише прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого. При цьому такому потерпілому забезпечуються всі передбачені законом права як потерпілого, так і цивільного позивача.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_16 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок ДТП, що відбулась 17.05.2022, у наслідку якої також визнаний особою з інвалідністю І «А» групи та водночас стан здоров`я якого унеможливлює його участь як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, тому його близький родич, а саме батько ОСОБА_9 підставно визнаний у цьому кримінальному провадженні потерпілим, набув цього процесуального статусу й користується всіма правами потерпілого, у тому числі й цивільного позивача.

13. Цивільний позов

Цивільний позов подано під час підготовчого судового засідання, розгляд якого відбувся в окремому судовому засіданні із залученням співвідповідачів, під час якого учасники мали можливість висловити заперечення на цивільний позов, підтримати подані відзиви на цей позов та у свою чергу цивільний позивач подав суду відповіді на відзиви, що були оголошені під час цього засідання.

13.1 У первісно поданому цивільному позові, що прийнятий судом під час підготовчого судового засідання, представник потерпілого просив про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з:

- обвинуваченого ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 59 195 грн, моральної шкоди - 498 358,50 грн, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, - 7 500,50 грн;

- обвинуваченого ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 59 195 грн, моральної шкоди - 498 358,50 грн, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, - 7 500,50 грн;

- співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32 832,50 грн, відшкодування збитків, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, - 117 000 грн, моральної шкоди - 1 641,50 грн;

- співвідповідача АТ «Страхова компанія «Інго» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32 832,50 грн, відшкодування збитків, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, - 117 000 грн, моральної шкоди - 1 641,50 грн.

13.2 На вказаний цивільний позов надійшов відзив від Моторне (транспортне) страхове бюро України, у якому вони просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

13.3 На цей відзив представником потерпілого подано відповідь, у якому обґрунтовується мотивованість цивільного позову, у вирішенні якого по суті просить суд.

13.4 На вказаний цивільний позов надійшов відзив від АТ «Страхова компанія «Інго», у яких вони просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

13.5 На цей відзив представником потерпілого подано відповідь, у якому обґрунтовується мотивованість цивільного позову, у вирішенні якого по суті просить суд.

13.6 Надалі представником потерпілого подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій представник потерпілого просив про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з:

- обвинуваченого ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67 951 грн, моральної шкоди - 497 535 грн, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, - 7 500,50 грн;

- обвинуваченого ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67 951 грн, моральної шкоди - 497 535 грн, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, - 7 500,50 грн;

- співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49 299,50 грн, відшкодування збитків, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, - 117 000 грн, моральної шкоди - 2 465 грн;

- співвідповідача АТ «Страхова компанія «Інго» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49 299,50 грн, відшкодування збитків, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, - 117 000 грн, моральної шкоди - 2 465 грн.

13.7 На вказану заяву про збільшення позовних вимог АТ «Страхова компанія «Інго» подано відзив, в якій стверджується про необґрунтованість наведених витрат, які підлягають відшкодуванню на користь потерпілого.

13.8 На цей відзив представником потерпілого подано відповідь, в якій обґрунтовується мотивованість цивільного позову, у вирішенні якого по суті просить суд.

13.9 У подальшому, з урахуванням зауважень сторін провадження, представником потерпілого подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, у якій представник потерпілого просив про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з:

- обвинуваченого ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67 951 грн, моральної шкоди - 497 535 грн, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, - 9 000 грн;

- обвинуваченого ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67 951 грн, моральної шкоди - 497 535 грн, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, - 9 000 грн;

- співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49 299,50 грн, відшкодування збитків, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, - 117 000 грн, моральної шкоди - 2 465 грн;

- співвідповідача АТ «Страхова компанія «Інго» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49 299,50 грн, відшкодування збитків, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, - 117 000 грн, моральної шкоди - 2 465 грн.

13.10 Стягнення витрат на користь потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_12 та Моторного (транспортного) страхового бюро України, з обвинуваченого ОСОБА_13 та АТ «Страхова компанія «Інго».

13.10.1 Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, у цьому випадку цивільним позивачем правильно визначено як цивільних відповідачів - обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та залучених як співвідповідачів Моторне (транспортне) страхове бюро України та АТ «Страхова компанія «Інго».

13.10.2 З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду (постанова від 19.06.2019) вважала, що положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з М(Т)СБУ.

Залучення М(Т)СБУ як цивільного відповідача узгоджується зі статтями 62, 128 КПК України. Крім цього, таке тлумачення відповідає положенням статей 47, 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за якими здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільною процесуальною дієздатністю), так само як і можливістю бути позивачем та відповідачем у суді, наділені юридичні особи.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з твердженнями М(Т)СБУ про відсутність підстав до відшкодування шкоди на користь потерпілого, відмову у задоволенні позову у цій частині, зокрема й начебто через неповний перелік документів, що був поданий потерпілим при зверненні до М(Т)СБУ після настання страхового випадку.

Правовий статус М(Т)СБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Так, відповідно до положень п. 39.1 ст. 39 цього Закону М(Т)СБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

У свою чергу положеннями п. 22.1 ст. 22 згаданого Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, М(Т)СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону також передбачений перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме М(Т)СБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1 (а) ст. 41 Закону № 1961-ІV М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, відповідно до наведеного пункту 41.1 ст. 41 Закону саме М(Т)СБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_12 не була застрахована, шкоду заподіяну внаслідок ДТП має відшкодовувати М(Т)СБУ як його страховик.

13.10.3 Разом з тим, заслуговують на увагу посилання М(Т)СБУ на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Втім, положеннями ст. 26-1 цього Закону, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому встановлено, що страховиком (а саме у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, М(Т)СБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Щодо цих положень підпунктів «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпункта «в» пункту 41.2 статті 41 Закону, то суд має їх розкрити, це:

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (зміст п. 13.1: Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить М(Т)СБУ у порядку, визначеному цим Законом);

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника М(Т)СБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Отже, за вказаною нормою Закону М(Т)СБУ відшкодовує потерпілому моральну шкоду лише у випадках, передбачених наведеними вище підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В інших випадках, в тому числі за підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону (заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність), моральна шкода не може бути відшкодована М(Т)СБУ.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог про стягнення 2 465 грн з М(Т)СБУ на користь потерпілого моральної шкоди слід відмовити.

13.10.4 Безпідставними є твердження представника М(Т)СБУ про відмову у задоволенні позову також з тієї підстави, що потерпілим при зверненні до М(Т)СБУ щодо повідомлення про страховий випадок не були надані всі документи, зокрема довідка про встановлену групу інвалідності ОСОБА_16 надана в копії.

Разом з тим, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до М(Т)СБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до М(Т)СБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим (висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року).

З урахуванням навіть того, що таке звернення не є обов`язковим, але було здійснено потерпілим, суд не приймає до уваги заперечення представника цивільного співвідповідача М(Т)СБУ.

13.10.5 Питання щодо розподілу витрат між цивільними відповідачами та цивільними співвідповідачами

Солідарна відповідальність відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 543 ЦК України встановлює, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарні зобов`язання можуть бути як договірні, так і позадоговірні.

Відшкодування такої шкоди, завданої спільно кількома особами, відбувається за правилами ст. 1190 ЦК України, якою також передбачено солідарну відповідальність. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Якщо розглядати солідарний обов`язок як відповідальність, то положення ст. 543 ЦК України щодо порядку виконання солідарних обов`язків можна застосовувати і до солідарного відшкодування збитків.

Відповідальність солідарних боржників встановлена за принципом unus pro omnibus, omnes pro uno (один за всіх і всі за одного).

Так, положеннями частин 1, 2 ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Щодо шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то вона відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Під час судового розгляду жодна зі сторін не зазначала суду будь-яку нерівномірність у тій відповідальності, що мають нести обвинувачені, та можливо у різному ступеню їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як водіями, які обопільно вдалися до порушень вимог Правил дорожнього руху, що призвело у наслідку до травмування пасажира одного з авто.

Окрім того, що сторони про такі обставини не повідомляли, судом також не встановлено обставин, що мають істотне значення для встановлення відповідних часток, тому суд виходить із солідарної відповідальності, яку мають нести обвинувачені щодо відшкодування завданих потерпілому збитків у рівних частинах.

Відповідно так будуть розподілені судом й витрати між співвідповідачами.

13.10.6 Безпідставними суд вважає й заперечення співвідповідача - страхової компанії щодо відсутності підстав до відшкодування завданих збитків за позовом потерпілого, оскільки страховий випадок не настав; матеріальна шкода не підтверджена належними доказами, тому відсутні підстави й до відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_9 безпідставно визнаний потерпілим, оскільки шкода була завдана не йому безпосередньо, а його сину (на що суд вже відповів у п. 12 цього судового рішення).

Суд не погоджується із запереченнями страхової компанії й про те, що страхова компанія не може відшкодовувати витрати пов`язані з лікуванням, а не витрати на саме лікування, з тих підстав, що якраз потерпілим до страхової компанії висунуто вимогу про стягнення витрат лише на лікування, як це передбачено Законом № 1961-IV, та найменування кожного лікарського засобу й супутніх витрат чітко розділені позивачем, про що далі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

У ст. 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 зазначеного Закону). Втім, законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначено в ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон № 1961-ІV.

Відповідно до статей 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_13 виникли деліктні зобов`язання через завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існують договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-ІV порядку.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, законодавець у статті 6 Закону № 1961-IV дав чітке визначення, що є страховим випадком.

Так, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, страхова компанія є страховиком завдавача шкоди, у цьому випадку обвинуваченого ОСОБА_13 , та несе відповідальність в межах встановлених угодою лімітів.

13.10.7 Відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого та із стійкою втратою його працездатності, з М(Т)СБУ та АТ «Страхова компанія «Інго».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, заподіяної третій особі:

- у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_12 не була застрахована та водночас на момент ДТП, тобто 17.05.2022 (на підставі розпорядження від 09.04.2019 № 538 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг), були встановлені наступні розміри страхових сум (в межах яких М(Т)СБУ здійснює регламентні виплати з цього Фонду), а саме 130 000 грн у випадку заподіяння шкоди майну потерпілих та 260 000 грн у випадку заподіяння шкоди життю і здоров`ю потерпілих.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_13 була застрахована в АТ «Страхова компанія «Інго». При встановленні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у розмірі завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми, тобто 260 000 грн.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (абз. 1 п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-IV).

Отже, з урахуванням встановлених лімітів регламентних виплат, лімітів полісу страхування, солідарної відповідальності у рівних частинах як для відповідачів, так відповідно і співвідповідачів, наведених положень Закону про стягнення з М(Т)СБУ та АТ «Страхова компанія «Інго» лише витрат на лікування, то підлягають стягненню з М(Т)СБУ та АТ «Страхова компанія «Інго», з кожного, у рівних частинах, на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, у розмірі 49 299,50 грн, та витрати, пов`язані із стійкою втратою працездатності потерпілого, у розмірі 117 000 грн.

13.10.7(1) Щодо витрат на лікування

Як додаток до позовної заяви долучені витрати понесені потерпілим на лікування ОСОБА_16 .

Квитанції містяться у томі 1, арк. з 90 до 160, надалі при збільшенні позовних вимог відповідні витрати підтверджені - том 2, арк. 41-51, 144-154.

Водночас до цивільного позову долучено відповідь лікувального закладу на адвокатський запит щодо призначеного ОСОБА_16 лікування й тих лікарських засобів, яких він потребував та які були придбані потерпілим ОСОБА_9 .

Отже, цивільним позивачем підтверджена наявність причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 17.05.2022, та лікуванням ОСОБА_16 .

Водночас ці витрати належно підтверджені закладом охорони здоров`я.

Відповідно до виписки із медичної картки від 17.10.2022 № 5814 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, відділення політравми, ОСОБА_16 перебував на стаціонарному лікуванні вказаного медичного закладу у період з 17.05.2022 до 17.10.2022 (154 дні) з діагнозом важка черепно-мозкова травма. За вказаний період стаціонарного лікування цивільним позивачем витрачено на лікування сина грошові кошти у розмірі 65 664,76 грн (округлення до 65 665 грн), що складається з витрат на придбання необхідних медичних препаратів та виробів, на проведення діагностичних досліджень тощо.

Надалі розмір вказаної вимоги був збільшений у зв`язку з понесеними витратами на придбання необхідних медичних препаратів (ліків) та виробів, а також спеціального медичного обладнання, зокрема, медичного ліжка, яке необхідне постраждалому, оскільки він є важкохворим, обмежений e пересуванні і потребує спеціального догляду. Необхідність придбання цього медичного обладнання підтверджена висновком медико-соціальної комісії серія 12ААВ № 310778 від 21.09.2022, сума таких витрат складає 32 934,13 грн (округлення 32 934 грн).

Отже, 65 665 грн + 32 934 грн = 98 599 грн.

Таким чином, сукупний розмір витрат на лікування складає 98 599 грн.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абз. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV).

98 599 грн ? 2 = 49 299,50 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, у розмірі 49 299,50 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, у розмірі 49 299,50 грн.

13.10.7(2) Щодо витрат, пов`язаних із стійкою втратою працездатності потерпілого.

У результаті отриманих ОСОБА_16 тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.05.2022, йому надана І («А») група інвалідності, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією та випискою з акта огляду медико-соціальною комісією серія 12ААВ № 310778 від 21.09.2022.

Так, ОСОБА_16 встановлена І група інвалідності, підгрупа «А».

До підгрупи «А» І групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи «А» І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

Відповідно до пунктів 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-IV шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, а саме : у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмір: з 1 січня та на момент ДТП становила 6 500 гривень.

Таким чином, з урахуванням встановленого мінімального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілого ОСОБА_16 , яку позивач просить стягнути становить:

6 500 грн * 36 = 234 000 грн.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абз. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV).

Отже, 234 000 грн ? 2 (цивільні співвідповідачі) = 117 000 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані із стійкою втратою працездатності потерпілим, у розмірі 117 000 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані із стійкою втратою працездатності потерпілим, у розмірі 117 000 грн.

13.10.8 Інші витрати, пов`язані з лікуванням

Поряд із витратами, пов`язаними із лікуванням ОСОБА_16 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП, цивільним позивачем понесені та обґрунтовані й доведені у цивільному позові додатками й інші витрати, які не підпадають під відшкодування зі страховиків - М(Т)СБУ та АТ «Страхова компанія «Інго», тому підлягають стягненню з обвинувачених, як вже зазначалось, порівну.

Так, іншими витратами, які поніс цивільний позивач ОСОБА_9 саме внаслідок ДТП та пов`язані з лікуванням ОСОБА_16 , були витрати на придбання медичних витратних матеріалів та виробів (бинти, катетери, системи, шприци, спеціальні медичні голки, стерильні серветки, конектори, розподілювачі потоків, зонди, клізми, діагностичні тест смужки тощо), спеціальне харчування (зондове харчування, дієтичне харчування, вода та інші спеціальні речовини) та на інші необхідні супутні для лікування предмети особистої гігієни (гігієнічні пелюшки, серветки, підгузки, рукавички для миття тіла, миючі засоби для тіла, дитячі креми тощо).

Зазначені витрати складають 118 390,11 грн (округлення 118 390 грн), станом на подання цивільного позову до суду 03.11.2022.

Надалі подано вимогу про збільшення цих витрат станом на 30.01.2023 на суму 17 511,83 грн (округлення 17 512 грн) (придбання медичних витратних матеріалів та виробів: бинти, катетери, системи, шприци та ін.; необхідні супутні для лікування предмети особистої гігієни: гігієнічні пелюшки, серветки, підгузки та ін.).

Таким чином, сукупний розмір інших витрат, понесених цивільним позивачем у зв`язку з лікуванням ОСОБА_16 , становить 118 390 грн + 17 512 грн = 135 902 грн.

Вказані витрати підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 солідарно, рівними частинами, 135 902 грн ? 2 = 67 951 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67 951 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 951 грн, з урахуванням сплачених ОСОБА_12 06.04.2023 часткового добровільного відшкодування завданих битків у розмірі 5 000 грн.

13.10.9 Суд не бере до уваги заперечення захисника ОСОБА_10 та представників цивільних співвідповідачів, які вказали на начебто не підтверджені витрати, що були здійснені потерпілим ОСОБА_9 .

Так, при з`ясуванні вказаних обставин, захисник та представники співвідповідачів обмежились лише загальними фразами, та відмовились проти оголошення конкретних квитанцій цивільним позивачем, що свідчить лише про намагання ухилитись від виплати завданої злочином шкоди.

Суд має лише констатувати, що матеріальна шкода підтверджена належними доказами, водночас відповідачі не зацікавлені були жодним чином до ознайомлення з оригіналами всіх документів (як витратних, так і медичних) протягом всього судового розгляду, незважаючи на неодноразові пропозиції представника потерпілого ознайомити та підтвердити кожну здійснену витрату. При цьому представник потерпілого наголошував на наявності вказаних у нього матеріалів у кожному судовому засіданні, не лише під час розгляду цивільного позову.

При цьому захисником та представниками цивільних співвідповідачів висловлені заперечення щодо того, що витрати не були чітко розподілені як на ті, що стосувались виключно лікування, так і на ті, що були пов`язані з лікуванням.

Надалі представником потерпілого подана суду заява про уточнення та збільшення позовних вимог, що містить таблицю загалом з 386 позицій (арк. 144-157, том 2).

У цих позиціях чітко вказані за назвами стовпчиків - назва, номер та дата платіжного документа. Останній стовпчик містить інформацію щодо загальної суми у відповідному платіжному документі.

Щодо строк у цих названих 386 позицій, то міститься градація на медичні препарати, на які загалом здійснено витрат у розмірі 98 598,89 грн, та додаткових витрат, на загальну суму 135 901,94 грн.

При дослідженні вказаного документа, захисник ОСОБА_10 висловила на нього загалом заперечення та незгоду, втім не повідомила суд щодо якої саме позиції є заперечення, щодо якого платіжного документа є сумніви та в чому саме вони полягають, тощо.

13.10.10 Відшкодування моральної шкоди

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У свою чергу частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що м оральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Цивільним позивачем висунуто вимогу про стягнення моральної шкоди одноразово, на загальну суму 1 000 000 грн, зі співвідповідачів у розмірі 5% від заподіяної матеріальної шкоди, решту - з обвинувачених у рівних частинах.

Щодо стягнення моральної шкоди зі М(Т)СБУ суд відповів у п. 13.10.3 цього вироку.

Так, внаслідок вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_16 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з формуванням внутрішньо травматичної гематоми в лівій тім`яній ділянці, перелому основи черепа праворуч, травматичного субарахноїдального кроволиву, післятравматичної епілепсії, хронічного вегетативного стану, закритої травми грудної клітини, перелому V ребра справа й супутніх захворювань та ускладнень у вигляді пролежнів крижової ділянки, стані після ВХО й ушивання пролежня крижової ділянки.

Медико-соціальною експертною комісією було встановлено, що ОСОБА_16 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потребує постійного стороннього догляду і допомоги, оскільки потерпілий нездатний самостійно пересуватися, здійснювати елементарні гігієнічні процедури без сторонньої допомоги, самостійно харчуватися тощо, у зв`язку з чим йому було рекомендовано постійне спостереження невролога, нейрохірурга, хірурга та стаціонарне лікування.

Таким чином, у результаті ДТП ОСОБА_16 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили інвалідність, що беззаперечно пожиттєвою як фізичною, так і моральною травмою як для постраждалого, так само як і для його батьків похилого віку, що здійснюють за ним догляд, а саме його батька, потерпілого й цивільного позивача ОСОБА_9 .

Значного фізичного болю та страждань цивільному позивачеві завдає тривале стаціонарне лікування сина, яке проходило в постійних фізичних стражданнях та переживаннях за наслідки отриманих травм та психічний стан сина, а також постійній потребі догляду за сином.

Безумовною причиною психологічних страждань як для ОСОБА_9 , так і водночас для ОСОБА_16 від отриманих останнім тілесних ушкоджень стали: вимушений, довготривалий прийом медикаментів, що продовжується і по теперішній час, перенесенням ряду обстежень та оперативних втручань, потребою у довготривалій реабілітації та неможливості вільно пересуватися навіть по медичній установі.

Фактично на цей час ОСОБА_16 втратив можливість не тільки повноцінно працювати та заробляти собі на лікування, але і обмежений своїм фізичним станом, в який поставили своїми діями обвинувачені, у забезпеченні себе елементарними можливостями спроваджувати фізіологічні потреби, одягатися, митися і зустрічатися із друзями тощо.

Натомість і його батько, цивільний позивач ОСОБА_9 , враховуючи його вік, не може розраховувати вже на належне його забезпечення від сина, оскільки його син ОСОБА_16 , якому наразі 51 рік, сам потребує постійного лікування та догляду.

З огляду на викладене, суд не вважає заявлену вимогу про відшкодування завданої злочином моральної шкоди завищену та таку, що потребувала б зменшенню, та водночас є такою, що достатньо мотивована у цивільному позові через фізичні й моральні страждання, які тривають, оскільки наслідки є назавжди непоправними як для здоров`я ОСОБА_16 , так і для укладу життя його батька.

Так, у згаданій ст. 26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Так, з урахуванням збільшення матеріальної шкоди, завданої цивільному позивачу, яка документально підтверджена на суму 98 599 грн, розрахунок моральної шкоди, яку цивільний позивач вправі стягнути на підставі наведених положень ст. 26-1 Закону у розмірі 5% складає: (98 599 грн * 5) / 100 = 4 929,95 грн (округлення 4 930 грн).

З урахуванням, що два співвідповідача, то 4 930 грн ? 2 = 2 465 грн з кожного.

Відмова у стягненні цієї суми з одного зі співвідповідачів, не може потягнути збільшення розміру стягнень, більше від заявленого.

Таким чином, підлягають стягненню з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода у розмірі 2 465 грн.

Далі, загальний розмір морального відшкодування визначається таким чином: 1 000 000 грн - 4 930 грн = 995 070 грн.

Вказаний розмір морального відшкодування у сумі 995 070 грн підлягає стягненню з двох обвинувачених, тому 995 070 грн ? 2 = 497 535 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 497 535 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 397 535 грн (з урахуванням сплачених 100 000 грн під час судового розгляду).

13.10.11 Витрати на правничу допомогу

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь потерпілого ОСОБА_9 , то суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою-третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

Судом досліджений договір про надання правничої допомоги у кримінальному провадженні від 18 жовтня 2022 року № 43-22 укладений між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_8 , за умовами якого ОСОБА_8 зобов`язався надати правову допомогу ОСОБА_9 як потерпілому та цивільному позивачеві в рамках кримінального провадження, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_8 , ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_16 від 18.10.2022 року, додаток до договору, що є квитанцією на підтвердження здійснення переказу готівки ОСОБА_9 для ОСОБА_8 у розмірі 15 000 грн від 18.10.2022, із зазначенням у подальшому загальної суми витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн (арк. к.п. 35-38, 68-72, 161-162, том 1; арк. к.п. 144-154, том 2).

Беручи до уваги ст. 124 КПК України, а також враховуючи, що представник потерпілого надавав правову допомогу потерпілому також у статусі цивільного позивача, суд застосовує вимоги ч. 5 ст. 128 КПК України та, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, розподіляє процесуальні витрати у рівних частинах, які необхідно відшкодувати обвинуваченим.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання про стягнення у рівних частках з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 18 000 грн.

Таким чином, підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 солідарно, рівними частинами, витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн з кожного.

14. Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинувачених солідарно.

Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого у порядку виконання цього вироку, що набрав законної сили.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого у порядку виконання цього вироку, що набрав законної сили.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 497 535 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 397 535 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67 951 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 951 грн.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 солідарно, рівними частинами, витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн з кожного.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, у розмірі 49 299,50 грн.

Стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, у розмірі 49 299,50 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані із стійкою втратою працездатності потерпілим, у розмірі 117 000 грн.

Стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати, пов`язані із стійкою втратою працездатності потерпілим, у розмірі 117 000 грн.

Стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 2 465 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого з М(Т)СБУ у розмірі 2 465 грн відмовити.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 солідарно на користь держави процесуальні витрати у загальному розмірі 13 941,80 грн, здійснені під час досудового розслідування за проведення:

- судової автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 2 059, 44 грн;

- судової автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 1 716,20 грн;

- судової фототехнічної експертизи у розмірі 3 020,48 грн;

- судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_16 у розмірі 6 013 грн;

- судової автотехнічної експертизи у розмірі 1 132,68 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме:

оптичний носій із відеозаписом з камер відеоспостереження «10.9.63.21, 10.9.63.22 та 10.9.63.23» зберігати у матеріалах провадження;

автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_12 як власнику за належністю;

автомобіль марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_19 як власнику за належністю, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2022.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

1 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 вересня 2019 року (справа № 761/23886/14-к, провадження № 51-8756 км 18). Режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/84229848.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 квітня 2021 року (справа № 520/16394/16-к, провадження № 51-26км18). Режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/96631982.