УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1714/20

Провадження №1-кп/348/52/23

10 жовтня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085, за обвинувальним актом від 22.09.2020, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

УСТАНОВИВ:

На розгляді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженні № 0000085 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, згідно виконавчого листа № 348/3.96/15-ц, виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 20.04.2015, ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 грн. на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнення аліментів розпочати згідно рішення Надвірнянського районного суду з 20.02.2015.

24.04.2015 державним виконавцем ДВС Надвірнянського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47365718 на виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 у розмірі по 600 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Проте ОСОБА_4 , маючи можливість сплачувати кошти в користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки, будучи належним чином повідомленим державним виконавцем ОСОБА_7 про можливе настання кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, у відділ ДВС Надвірнянського районного управління юстиції на виклики не з`являється, на попередження державного виконавця про настання кримінальної відповідальності не реагує, аліменти добровільно не сплачує, внаслідок чого станом на 01.03.2019 утворилась заборгованість на загальну суму 29379,85 грн., яка сукупно перевищує розмір заборгованості за три місяці відповідних платежів.

В судовому засіданні від обвинуваченого ОСОБА_4 поступило письмове клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження, оскільки на даний час закінчився встановлений законом строк для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила відносно задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, оскільки для цього є всі передбачені законом підстави.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, однак від неї поступила письмова заява, в якій просить кримінальне провадження розглядати у її відсутності.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення), відповідно до ст. 12 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення) є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено найсуворіше покарання у виді обмеження волі на строк до двох років. На даний час у відповідності до чинної ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

З обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було закінчене 01.03.2019 (згідно розрахунку заборгованості по аліментах), і саме з цієї дати необхідно відраховувати строк притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше трьох років, на момент спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 не вчинив нового злочину, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення не переривався.

Разом з тим суд зазначає, що згідно ухвали суду від 28.10.2021 судове провадження у кримінальному провадженні № 0000085 було зупинено та оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді кримінального провадження відносно нього. Ухвалою суду від 29.12.2021 судове провадження у даному кримінальному провадженні було відновлено.

Проте в подальшому, у зв`язку із ухиленням обвинуваченого від явки в судові засідання, судом відповідно до ухвали від 08.12.2022 повторно було зупинено судове провадження у кримінальному провадженні № 0000085 і оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в судовому засіданні щодо розгляду кримінального провадження відносно нього. Ухвалою суду від 30.03.2023 судове провадження у вказаному кримінальному провадженні було відновлено.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 КК України (у чинній редакції), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, враховуючи обставину ухилення обвинуваченого від явки до суду і відповідно зупинення перебігу строку давності, суд зазначає наступне.

Суд враховує правову позицію, викладену Касаційним кримінальним Судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.11.2019 у справі №345/2618/16-к, відповідно до якої звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Однак, положення ч. 2 ст. 49 КК України передбачають, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

В постанові від 05.04.2021 об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 328/1109/19 (провадження №51-5464кмо20) зробила висновок щодо застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до якого особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку.

За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Разом із тим, в цьому контексті суд зауважує на тому, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22) відступила від вище згаданого висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зазначивши, що такий підхід щодо тлумачення змісту ч. 2 ст. 49 КК України не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця.

На переконання Великої Палати Верховного Суду, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку. У разі беззастережної заміни передбачених ч. 1 ст. 49 КК України строків загальними, особа опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків учинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких.

Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їхній соціальній небезпечності.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину та п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилявся від суду і ухвалами від 28.10.2021 та 08.12.2022 він оголошувався в розшук. В подальшому ухвалами суду від 29.12.2021 та 30.03.2023 року відповідно, судове провадження у кримінальному провадженні № 0000085 було відновлене.

Отже, час ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від суду періоди з 28.10.2021 по 29.12.2021, та з 08.12.2022 по 30.03.2023, сумарно складає 5 місяців і 23 дні.

З урахуванням того, що обвинувачений у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 ухилявся від суду, та беручи до уваги вище викладену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, стосовно нього як до особи, яка ухилялась від суду, підлягає застосуванню диференційований строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, подовжений на час ухилення.

Таким чином, на переконання суду, наявні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 164 КК України у зв`язку із спливом диференційованого строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, продовженого на період ухилення від суду, що загалом складає 3 роки 5 місяців 23 дні, оскільки на момент розгляду клопотання минуло 4 роки 7 місяців 2 дні від дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке мало місце 01.03.2019 року.

Отже, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України закінчився. При цьому даних про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, матеріали кримінального провадження не містять і прокурором таких даних не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

В зв`язку з наведеним, суд вважає клопотання обвинуваченого обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення і приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, продовженого на період ухилення від суду, та про закриття кримінального провадження № 0000085.

Обставин, які б виключали звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, судом не встановлено.

Кримінальним правопорушенням завдана майнова шкода в сумі 29379,85 грн., яка не відшкодована. Цивільний позов потерпілою не заявлявся. У кримінальному провадженні витрат на залучення експерта немає.

На підставі ст.ст. 12, 44, 49 КК України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», керуючись ст.ст. 128, 129, 284, 285, 286, 288, 349, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовільнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085, за обвинувальним актом від 22.09.2020, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1