Провадження № 1-кс/638/2456/23
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00002570 від 02 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просить у кримінальному провадженні №00002570 від 02 жовтня 2023 року застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 діб без визначення розміру застави.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 02 жовтня 2023 року приблизно о 03:00 (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) зайшов до будинку АДРЕСА_2 , в якому тимчасово проживав разом з дівчиною ОСОБА_7 , де на ґрунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого спереду та двома руками штовхнувши ОСОБА_8 у груди, після чого останній впав на підлогу та вдарився головою об двері, після чого взяв ОСОБА_8 за обидві ноги виволік його за подвір`я та, стоявши нахилившись вперед до останнього, наніс потерпілому не менше 10 ударів правою рукою в область обличчя, голови та грудної клітини, чим спричинив останньому ушкодження у вигляді: забою головного мозку, субдуральної гематоми лівої гемісфери, двухсторонній гемопневмоторакс та забій передньої стінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_4 фактично затримано 02 жовтня 2023 року о 19:10 год в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення.

03 жовтня 2023 року о 16: 12 год ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначає, що метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність зазначених ризиків підтверджується тим, що ОСОБА_4 усвідомлюючи, що ним скоєно тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України, перебуваючи на волі, буде мати можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, оскільки йому відомі місця мешкання та місця перебування потерпілого, свідків та їх родичів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , позицію якого підтримав підозрюваний, в судовому засіданні проти клопотання заперечував, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, зможе запобігти настанню ризиків, про які зазначено у клопотанні. Окрім того, зазначив, що підозрюваний вину у вчиненні злочину визнає у повному обсязі, переховуватися від правоохоронних органів та суду наміру не має.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 00002570 від 02 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 121 КК України, за фактом того, що 02 жовтня 2023 року приблизно о 12:59 год до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , виявили чоловіка без свідомості з тілесними ушкодженнями (ЄО №8532 від 02 жовтня 2023 року).

02 жовтня 2023 року о 19:10 год в затримано ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у скоєнні даного кримінального правопорушення.

03 жовтня 2023 року о 16: 12 год ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 02 жовтня 2023 року приблизно о 03:00 (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), зайшов до будинку АДРЕСА_2 , в якому тимчасово проживав разом з дівчиною ОСОБА_7 , де на ґрунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого спереду та двома руками штовхнувши ОСОБА_8 у груди, після чого останній впав на підлогу та вдарився головою об двері, після чого взяв ОСОБА_8 за обидві ноги виволік його за подвір`я та, стоявши нахилившись вперед до останнього, наніс потерпілому не менше 10 ударів правою рукою в область обличчя, голови та грудної клітини, чим спричинив останньому ушкодження у вигляді: забою головного мозку, субдуральної гематоми лівої гемісфери, двухсторонній гемопневмоторакс та забій передньої стінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: письмові пояснення ОСОБА_4 від 02.10.2023, протокол огляд місця події від 02.10.2023 в період часу з 17:33 год до 18:05 год, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 02.10.2023, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 02.10.2023, протокол допиту ОСОБА_11 від 02.10.2023, протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 02.10.2023, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 02.10.2023, протокол огляду місця події від 02.10.2023 в період часу з 20:00 год до 20:30 год, рапорт о/у Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 від 02.10.2023, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КПК України, за викладених у клопотанні обставин.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися, зокрема передача грошових коштів.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю обґрунтовано застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

В судовому засіданні сторонами кримінального провадження не надано доказів перебування на утриманні ОСОБА_4 будь-яких осіб. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 неодружений, офіційно не працевлаштований. Зазначені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, які в свою виконують роль стримуючих факторів щодо настання ризику переховування від правоохоронних органів та суду.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурором поза розумним сумнівом доведено ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування.

Крім того, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, по-перше, ОСОБА_4 проживає разом з ключовим свідком та очевидцем злочину ОСОБА_7 , а відтак з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити на неї вплив з метою зміни її показань на свою користь. При цьому, суд зазначає, що хоча під час досудового розслідування свідки вже допитані, однак статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_4 відомі місця мешкання та місця перебування потерпілого, інших свідків та їх родичів, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує.

Одна, прокурором не доведено, що існує ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали клопотання, окрім формального посилання сторони обвинуваченням на те, що підозрюваний схильний до вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, не містять жодного доказу, які би підтверджували дане твердження, зокрема відомостей про притягнення у минулому ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. В клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, що останній також підтвердив в судовому засіданні. За таких обставин, безпідставними є твердження слідчого, що підозрюваний схильний до вчинення кримінальних правопорушень - злочинів.

Слідчим суддею розглядалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, про що просила сторона захисту. Однак встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема спільне проживання підозрюваного з очевидцем злочину, відсутністю як у нього, так і свідка ОСОБА_7 іншого житла, відсутність у підозрюваного зареєстрованого місця проживання на неокупованій частині території України, свідчать про неможливість запобігання настанню встановлених в судовому засіданні ризиків застосуванням більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого підозрюється; враховуючи особу підозрюваного, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає для нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Даних щодо неможливості застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я підозрюваного суду не надано.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вчинено із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд відповідно до пункту 1 частини 4 статті 182 КПК України, не визначає обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє клопотання у повному обсязі.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне наголосити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00002570 від 02 жовтня 2023 року задовольнити

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» строком 60 діб до 19 години 10 хвилин 30 листопада 2023 року без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 04 жовтня 2023 року о 16 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1