28.11.2023 Єдиний унікальний номер 205/1729/21
1-кп/205/190/23
Провадження №1-кп/205/190/23
Справа №205/1729/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002144 від 18 грудня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, освіта середня, раніше не судимого; офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , 18 грудня 2020 року, близько 08 години (більш точний час не встановлено), перебував на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт з потерпілою ОСОБА_5 , під час якого обвинувачений погрожував потерпілій фізичною розправою. Після цього, під час конфлікту, в той момент, коли потерпіла ОСОБА_5 намагалася зайти в приміщення та зачинити з внутрішньої сторони вхідні двері буд. АДРЕСА_1 , тримаючи лівою рукою удавану планку вхідних дверей, обвинувачений ОСОБА_6 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс один удар ногою з зовнішньої сторони по вхідних дверях до вказаного будинку. Таким чином, від необережних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , кисть лівої руки потерпілої ОСОБА_5 була затиснута між удаваною планкою і боковою панеллю вхідних дверей будинку, в результаті чого їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді травми пальців лівої кисті: травматичної ампутації 3-го та 4-го пальців лівої кисті на рівні середньої фаланги, забійно-рваної рани нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті з пошкодженням нігтьової пластини, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють стійку втрату працездатності менш ніж на третину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не визнав та пояснив суду, що 18 грудня 2020 року, близько 08 години, він дійсно перебував на території домоволодіння АДРЕСА_1 тупік, де між ним та його матір`ю потерпілою ОСОБА_5 , виник черговий словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, після чого він поїхав у своїх справах. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що ногою у вхідні двері будинку ударів він не наносив та тілесних ушкоджень потерпілій не спричиняв.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду підтвердила, що 18 грудня 2020 року, зранку, вона перебувала за місцем свого проживання: на території домоволодіння АДРЕСА_1 тупік, куди прийшов її син обвинувачений ОСОБА_6 , з яким у неї виник конфлікт. Під час конфлікту, в той момент, коли вона намагалася зайти у будинок та зачинити вхідні двері, тримаючи їх рукою, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи із зовнішньої сторони, наніс удар ногою по дверях, в результаті чого їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ампутації 3-го та 4-го пальців лівої кисті на рівні середньої фаланги та рани нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті.

Показаннями свідка ОСОБА_7 суду підтверджено, що 18 грудня 2020 року, близько 08 години, він, разом з матір`ю ОСОБА_5 , перебував за місцем їх спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи у будинку, він почув крики та сварку на вулиці, а також звук глухого удару, після чого у кімнату зайшла мати та повідомила що обвинувачений ОСОБА_6 , вдарив ногою по вхідних дверях, в результаті чого відбив їй пальці лівої руки.

Свідок ОСОБА_8 підтвердив суду, що 18 грудня 2020 року, зранку, йому подзвонила мати ОСОБА_5 , яка повідомила, що під час сварки обвинувачений ОСОБА_6 , в той момент, коли вона зачиняла двері, вдарив по ним ногою, в результаті чого відбив їй два пальця на руці, після чого він поїхав до неї додому та відвіз у лікарню.

Зазначені обставини також повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила суду, що 18 грудня 2020 року від працівників поліції їй стало відомо про те, що обвинувачений ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження своїй матері потерпілій ОСОБА_5 , а також письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме: протоколом огляду місця події від 18 грудня 2020 року та фото-таблицями до нього (а.с.8, 9-14), під час якого, біля вхідної двері буд. АДРЕСА_1 тупик та на ній, були виявлені сліди крові, яка відповідно до висновку судової імунологічної експертизи №76 від 03 лютого 2021 року (а.с.73-77), належить потерпілій ОСОБА_5 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 січня 2021 року (а.с.85-87) та фото-таблицями до нього (а.с.88-91), під час якого потерпіла ОСОБА_5 вказала на обставини, за яких обвинувачений спричинив їй тілесні ушкодження; а також долученими до справи речовими доказами (а.с.15), якими визнані ватна паличка зі слідами крові, контрольна ватна паличка, фрагмент поліетиленової смуги штори зі слідами крові.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №133е від 18 січня 2021 року (а.с.81-83), у потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді травми пальців лівої кисті: травматичної ампутації 3-го та 4-го пальців лівої кисті на рівні середньої фаланги, забійно-рваної рани нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті з пошкодженням нігтьової пластини, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють стійку втрату працездатності менш ніж на третину.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №220е від 01 лютого 2021 року (а.с.95-96), виявлені у потерпілої ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, на які вона вказала під час проведення слідчого експерименту за її участі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 він не спричиняв, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка підтвердила суду, що 18 грудня 2020 року, зранку, обвинувачений ОСОБА_6 під час конфлікту, наніс удар ногою по вхідний дверях будинку в той момент, коли вона намагалася їх зачинити, тримаючи рукою. Зазначені покарання потерпілої ОСОБА_5 суд вважає достовірними та допустимими, оскільки вони повністю узгоджуються як з показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , допитаних під час судового розгляду, так і з висновком судово-медичної експертизи №220е від 01 лютого 2021 року, відповідно до якого локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень в області лівої кисті, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за її участі. Крім того, як зазначено у висновку судово-медичної експертизи №133е від 18 січня 2021 року, тілесні ушкодження у вигляді травми пальців лівої кисті, хоча і знаходяться в анатомічній ділянці доступній для нанесення власною рукою, але з урахуванням характеру отриманої травми, є не характерним.

Показання свідка ОСОБА_10 не приймаються судом до уваги як доказ невинуватості ОСОБА_6 , оскільки вони стосуються подій, які мали місце 19 грудня 2020 року, в той час як тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 були спричинені 18 грудня 2020 року.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.128 КК України, як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбаченими ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, тривалість та давність конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, а також поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час зазначених конфліктів, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Вирішуючи питання щодо заявлених потерпілою ОСОБА_5 цивільних позовів про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1645 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 484 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження. В результаті отримання тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_5 понесла витрати, пов`язані з лікуванням в сумі 1645 грн., які підтверджені документально. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_5 , яка була завдана їй незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом необережного спричинення тілесних ушкоджень, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, суд, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 484 000 грн. завищеним, в зв`язку з чим приходить до висновку, що сума в розмірі 80 000 грн., повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та шість місяців.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 - не обирався.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 :

- в рахунок відшкодування майнової шкоди 1645 гривень;

- в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Речові докази по справі: ватна паличка зі слідами крові, контрольна ватна паличка, фрагмент поліетиленової смуги штори зі слідами крові, які зберігаються в камері схову ВП №3 ДРУП (Новокодацького ВП ДВП) ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1