Справа № 734/1900/23
1-кп/729/115/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів: головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 120 222 3 від 13.12.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в :

У провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000473 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором подано письмове клопотання про продовження строку застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який згідно ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2023 року закінчується 06 січня 2024 року.

У своєму клопотанні прокурор посилається на обгрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_10 , з хуліганських мотивів, що мало місце 12.12.2022 року близько 21 год. 30 хв. неподалік приміщення кафе більярдної "Піраміда" по вул. Незалежності, 30 в м. Остер Чернігівського району Чернігівської області.

Прокурор вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , застосовувався та продовжувався з метою запобігання ризикам, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтуванням вказаних ризиків є те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Злочин передбачений п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України посягає на найвищі соціальні цінності як то життя і здоров`я потерпілого. Настали невідворотні наслідки - смерть потерпілого.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що його дії були направлені на позбавлення життя іншої людини, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до порушення належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі також може стати підставою для переховування, розшуку, затягування судового розгляду. Обвинувачення у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння є проявом вживання алкогольних напоїв, тобто ризиком неявок до суду та вчинення інших кримінальних правопорушень. Перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж судовому провадженні, які проживають з ним в одному населеному пункті. На даний час у даному провадженні триває судовий розгляд, не допитані учасники провадження. Слід врахувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). 3а таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наведені обставини свідчать, що заявлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не зменшилась та виправдовує продовження тримання його під вартою.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти відповідним ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клоптання з підстав в ньому зазначених, оскільки раніше встановлені ризики залишилися незмінними.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те що злочину не вчиняв.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні надав заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та позитивні характеристики відносно обвинуваченого. В обґрунтування заперечення зазначає, що сторона захисту з викладеними в клопотанні фактами і обґрунтуваннями не згодна, з огляду на те, що перелічені в клопотанні мета і підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 є надуманими, не підтверджуються жодним документом наявним в матеріалах, доданих до клопотання. Ґрунтовний аналіз клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 дає підстави стверджувати про його незаконність, необґрунтованість, відсутність законних підстав для продовження утримання останнього в умовах ізоляції з наступних причин. Звертає увагу на необхідність оцінити наявність на сьогоднішній день ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також, необхідно звернути увагу на доцільність застосування тримання під вартою до ОСОБА_5 на цьому етапі провадження, оскільки за весь час тримання під вартою останнього, стороною обвинувачення так і не було виправдано мету застосування такого запобіжного заходу.

Сторона захисту звертає увагу суду на те, що ОСОБА_5 , утримується під вартою з 21.12.2022, однак за цей час стороною обвинувачення так і не було встановлено обставин, які виправдовують його подальше тримання під вартою. Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому станом на зараз, з урахуванням тривалості тримання під вартою підозрюваного, відсутності нових обставин, які виправдовують подальше тримання, цей захід не є пропорційним і ОСОБА_5 необхідно звільнити з-під варти або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_5 саме своїх процесуальних обов`язків, а не покарання останнього, вина якого не доведена.

За весь час тримання під вартою ОСОБА_5 сторона обвинувачення з грудня 2022 року і до сьогоднішнього дня не отримала жодного доказу його причетності до вчинення інкримінованого злочину, про що свідчать посилання на так звані докази, які зазначені у всіх клопотаннях про застосування запобіжного заходу та його продовження, починаючи з грудня 2022 року, про неналежність та недопустимість яких постійно наголошує сторона захисту.

У запереченні зазначається, що в матеріалах кримінального провадження №0000473 відсутні будь-які докази (речові докази, документи, висновки експертів, показання), які вказують на вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України або виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Перелічені у клопотанні про продовження строку тримання під вартою його підзахисного ризики взагалі нічим не підтверджені, вимагає, щоб прокурор на кожен зазначений у клопотанні ризик навів хоч один доказ його існування, який міститься у матеріалах, які додані до цього клопотання, як цього вимагає кримінальний процесуальний закон. Просить врахувати це і ще раз наголосити, що жоден ризик, вказаний слідчим та прокурором будь-яким чином не підтверджений жодним аркушем матеріалів, які додані до клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Так, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не може базуватися лише на тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, оскільки жодного прямого та конкретного доказу, який підтверджував би, що ОСОБА_5 навіть має намір переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не існує, а тому говорити про його існування та доведеність абсолютно неможливо.

Обґрунтовувати припущення про можливість втечі ОСОБА_5 , вказуючи лише на можливе покарання підсудного, є незаконною дією, оскільки діє принцип презумпції невинуватості.

Також, в рішенні «W. Проти Швейцарії» за скаргою №14379/88 від 26 січня 1993 року Суд відзначає, що ризик втечі особи від правосуддя не може розцінюватись виключно на основі тяжкості можливого покарання; оцінка повинна проводитись з урахуванням, інших факторів, які можуть підтвердити наявність вказаного ризику.

Також матеріали кримінального провадження, містять докази вчинення доного злочину іншими особами, зокрема ОСОБА_11 , що повністю незаконно ігнорується органом досудового розслідування, а тому посилання на ризик переховування ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки він не вчиняв даного злочину.

Ризик незаконно впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні також жодного разу не знайшов свого підтвердження, оскільки не існує жодного доказу або навіть підозри того, що ОСОБА_5 якимось чином намагався або буде намагатися впливати на свідків у кримінальному провадженні і відсутні будь-які факти, які підтверджували би даний ризик. Також наявність даного ризику спростовується тим, що у матеріалах кримінального провадження наявні нічим неспростовні докази вчинення даного злочину іншими особами, зокрема ОСОБА_11 , що свідомо ігнорується стороною обвинувачення, а тому посилання на вказаний ризик є безпідставним, оскільки ОСОБА_5 не вчиняв даного злочину.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або ризику вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначає, що сторона обвинувачення за весь час досудового розслідування не навела жодного прямого конкретного доказу, який підтверджував би даний ризик. Більш того, сторона обвинувачення взагалі не вказує, яким саме іншим чином ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому це є лише нічим необгрунтованими та безпідставними словами прокурора.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, взагалі жодним чином не обґрунтований і таке посилання є абсолютно безпідставним. Прокурор, при розгляді клопотання не навів жодного прямого, конкретного доказу, який підтверджував би даний ризик.

Відтак, існування ризиків негативної процесуальної поведінки ОСОБА_5 є формальними, декларативними та не підтверджуються жодними доказами та наявними матеріалами кримінального провадження та лише спростовуються доказами вчинення даного злочину іншими особами, зокрема ОСОБА_11 , що повністю незаконно проігноровано органом досудового розслідування та прокурором.

Таким чином, сторона захисту вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні відсутні та застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Також зазначає, що тяжкість злочину на яку постійно посилається прокурор, законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільк тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Захисником обвинуваченого, враховуючи можливість зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, отримано письмову згоду власника житла за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 з метою того, щоб власник житла не зазнав обмежень своїх прав у разі обрання домашнього арешту щодо осіб, які мешкають в його житлі, застосовуючи цей запобіжний захід.

Також 04.07.2023 депутатом Остерської міської ради в присутності сусідів - свідків складено акт обстеження про встановлення факту проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 родини ОСОБА_13 з 2013 року, в тому числі і ОСОБА_5 .

Отже захисник вважає, вказані вище обставини дають підстави вважати, що застосування щодо ОСОБА_5 виняткового за своєю суворістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є необхідним, а тому, враховуючи повну відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виконання покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, письмову згоду власника житла, позитивні характеристики, просить відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та підтримав подане заперечення.

Суд, вивчивши клопотання сторони обвинувачення та заперечення сторони захисту, заслухавши думку сторін, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2023 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою закінчується 06 січня 2024 року.

Судовий розгляд кримінального провадження триває, допитуються свідки сторони обвинувачення.

Відповідно до частин 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Тобто, завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При судовому розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування чи повторного вчинення злочинів.

У справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попередні ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім цього, у свої справах ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від пред`явленого обвинувачення, а тому, необхідно попередити тиск на свідків.

При розгляді клопотання суд також оцінює підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст. 12 КК України віднесеного до категорії особливо тяжкого.

За матеріалами провадження обвинувачений має зареєстроване та фактичне місце проживання. Згідно характеристик, наданих стороною захисту, позивтино характеризується . Відповідно до витягу із медичної карти амбулаторного хворого обвинувачений має задовільний стан здоров"я.Стороною захисту надано суду письмову згоду власника житла в якому проживає обвинувачений, у разі обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При цьому суд вважає, що підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існують з боку останнього ризики , передбачені п.1, 3, 4, 5 ч. 1ст. 177 КПК України. Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Будь - яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою судом не встановлено. Також судом не отримано відомостей чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

При розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Таким чином колегія суддів, відповідно до положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини з огляду на те, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, ризики, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому на цей час не змінились, а також, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, приходить висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, а тому вважає достатніми підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Даних про наявність вагомих підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, судом за результатом розгляду клопотань прокурора та заперечень сторони захисту не встановлено. Надані стороною захисту позитивні характеристики відносно обвинуваченого, заявлених ризиків , передбачених ст. 177 КПК України не зменшують. Наведені захисником обставини - не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Докази, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору суду не надані.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та відмови на даному етапі розгляду кримінального провадження стороні захисту у зміні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 201, 331, 369-372, ст. 376 КПК Українии, колегія суддів, -

у х в а л и ла :

Клопотання прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №120 222 3 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_5 на 60 днів до 23 лютого 2024 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захисникам, прокурорам, та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Кримінальне провадження відкласти для виклику свідків на 05 лютого 2023 року на 10.00 год.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3