Справа № 452/4918/23
УХВАЛА

про арешт майна

08 грудня 2023 року слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши у порядку ч. 4 ст. 107 КПК України клопотання слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про арешт майна по кримінальному провадженні за матеріалами досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 16.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області з клопотанням у рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000056 від 16.08.2023р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - про накладення арешту із забороною на розпорядження, користування (ведення будь-яких будівельних робіт, поділу, об`єднання чи іншого перетворення), відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій (державну реєстрацію прав) на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , - з метою збереження речового доказу та унеможливлення відчуження об`єкту нерухомого майна їх власниками, проведення подальших продажів об`єкта нерухомого майна на користь добросовісних набувачів або вчинення щодо нього юридично значимих дій (продаж, дарування, поділ, об`єднання).

У судове засідання слідчий ОСОБА_2 не з`явився, що відповідно із ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши звернення та додані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що в такому слід відмовити виходячи із наступного:

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У поданому слідчому судді клопотанні про арешт майна вимог згідно наведеними вище нормами Кримінального процесуального Закону слідчим абсолютно не дотримано.

Так, слідчим суддею установлено, що до звернення слідчим не додано документи, які підтверджують право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном саме на час звернення до суду з таким клопотанням.

При цьому слідчим суддею враховано, що клопотання не містить підтвердження визнання відповідного нерухомого майна речовим доказом.

Відповідно до другого абзацу ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, - ч. 11 ст. 170 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За наявними даними і на цей момент відсутні підстави вважати, що вищевказане нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме клопотання належним чином не конкретизовано та не обґрунтовано правову підставу і мету для накладення арешту на майно, які передбачені КПК України, а також звернення не містить обґрунтування існування ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Тому, проаналізувавши додані до матеріалів справи документи, слідчий суддя переконаний, що слідчим тим не доведена необхідність відповідного арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, оскільки доказів, що стосовно вищевказаного нерухомого майна будь-ким уживалися спроби щодо його відчуження або розпорядження в інший спосіб, будь-яких даних про це до клопотання не долучено і в ході досудового розслідування із серпня 2023р. ймовірно не здобуто, відтак слідчим суддею у задоволенні клопотання відмовляється.

Керуючись ст. ст. 107, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя