Провадження № 1-кс/161/6179/23
У Х В А Л А

про відмову в накладенні арешту на майно

м. Луцьк 21 грудня 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні керівником Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Волинської обласної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на наступні речі та документи, які вилучені 23.08.2023 вході проведення обшуку вантажного транспортного засобу реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який знаходився у МП «Мамалига-Крива» Чернівецької митниці: лісопродукцію дошку дубову обрізну, нестругану, нешліфовану, не має торцевих з`єднань, сорт 4, товщина 0,035 м., ширина 0,045 м 0,160 м., довжина 0,550 м -1,350 м об`ємом 25, 492 м. куб, яка містилась на 17 піддонах 19 пачках; документи: витяг МД-2 №UA на 1 арк, CMR на 1 арк, рахунок фактура №86 від 14.08.2023 на 6 арк, пакувальний лист на 1 арк, пакувальний лист до фактури №86 від 14.08.2023 на 6 арк, сертифікат №982727 про походження лісоматеріалів на 1 арк, фітосанітарний сертифікат №13/03-6010/ЕВ-062192 на 1 арк, копія акту про проведення огляду від 23.08.2023 на 1 арк.

Своє клопотання мотивує тим, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 від 25.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, крім того, з метою збереження речових доказів, проведення експертиз, старший слідчий звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

В судове засідання не з`явилися прокурор та слідчий по невідомим суду причинам, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду клопотання.

Заслухавши думку представника володільця майна, який заперечував щодо задоволення клопотання, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, суд приходить до висновку, що у клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що постановою старшого слідчого від 23.08.2023 року вилучену лісопродукцію та документи, визнано речовими доказами, однак вказана постанова є формальною, не містить чітких посилань та критеріїв, визначених ст.98 КПК України. У постанові не вказано, що конкретно із виявленої та вилученої лосопродукції та документів є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Так, ні з зазначеної постанови, ні з матеріалів клопотання, ні з пояснень прокурора та старшого слідчого слідчого безпосередньо в судовому засіданні не встановлено відомостей, які вказують про те, що вказані у постанові старшого слідчого речі мають значення речових доказів в даному провадженні, тобто, що вони зберегли на собі сліди протиправної діяльності є засобами або знаряддями його вчинення або ж у них містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування.

Між тим, старший слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна слідчий не долучив жодних доказів та не навів доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, так як, видно з матеріалів клопотання, старший слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно, посилаючись на те, що вилучені речі та документи мають значення для кримінального провадження та можуть містити сліди кримінального правопорушення.

Тому заборона користуватися вище вказаним майном є фактично забороною особи реалізувати своє право на власність, а позбавлення будь-якої особи права розпоряджатися чи користуватись своїм майном за умови недоведеності її причетності до вчинення кримінального правопорушення, що розслідуються по даному кримінальному провадженні, та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України, є втручанням у право мирно володіти своїм майном.

Також, судом встановлено, що станом на час розгляду, так як і на момент подання клопотання до слідчого судді, встановленим власникам майна, а саме представникам ТОВ «Компанія Вуд-пром» не повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0000442 від 25.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України і вони жодного відношення до даного кримінального провадження не мають.

Також в судовому засіданні встановлено, що майно на яке старший слідчий просить накласти арешт, в даному випадку не є предметом кримінального правопорушення та не відповідає критеріям п.4 ч.2 ст.167 КПК України, оскільки доказано, що воно не набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та відсутні об`єктивні дані, що власник майна вчинив вище вказане кримінальне правопорушення і власник майна не перебуває у статусі підозрюваного.

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності вищевказаним майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання старшого слідчого є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні внесеного клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1