УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені 06.12.2023 року до ЄРДР за № 0001729 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, щодо здійснення дій розпусного характеру щодо малолітньої особи.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, 06.12.2023 року, був проведений санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «іРhone» у корпусі зеленого кольору із сім-карткою, прозорим чохлом на ньому, який опечатано у спец пакет WAR1271852; зошит з записами, опечатаний у паперовий конверт НПУ. Зазначені речі були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане в клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні слідчий наполягала на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в клопотанні доводи.

Власник майна в судовому засіданні не заперечував на задоволенні клопотання слідчого та залишив вирішення зазначеного питання на розсуд суду.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпорядження та користування, на наступні речі та предмети:

-мобільний телефон марки «іРhone» у корпусі зеленого кольору із сім-карткою, прозорим чохлом на ньому, який опечатано у спец пакет WAR1271852;

-зошит з записами, опечатаний у паперовий конверт НПУ.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1