Провадження № 1-кп/554/1292/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

прокурора ОСОБА_2 (в режимі ВКЗ),

захисника - адвоката ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001351 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрілецьке, Яковлевського району, Бєлгородської області, РФ, громадянина України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, освіта вища, інвалід 2 групи безстроково, має тяжке захворювання серця, раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

18 вересня 2019 року, близько 22-20 хв, обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр.Московському в м.Харкові зі сторони вул.Соїча в напрямку вул.Академіка Павлова зі швидкістю близько 50 км/год, в районі перехрестя пр.Московського та вул.Польової порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху (ПДР України), та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку його руху, внаслідок чого потерпілій згідно з висновком судово-медичної експертизи були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді травми голови у виді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку із саднами в лобовій області та закритим неускладненим переломом потиличної кістки справа на рівні виростка в області потиличного отвору без зміщення відламків та середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми кінцівок у вигляді саден на обох кистях та закритим переломом голівки лівої малогомілкової кістки із ушкодженням зв`язочного апарату лівого колінного суглоба.

Таким чином, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому необхідно обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат, дослідженням доказів, які необхідні для вирішення цивільного позову.

Обвинувачений та його захисник погодилися з думкою прокурора.

Потерпіла в судове засідання не з`явились, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, при призначенні покарання покладається на розсуд суду (а.с.133 т.2).

Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат, дослідженням доказів, які необхідні для вирішення цивільного позову.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому. Показав, що дійсно 18 вересня 2019 року, близько 22-20 год, він керував автомобілем та під час руху скоїв наїзд на потерпілу, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, через те, що не помітив її, оскільки йому в обличчя світив дуже сильний ліхтар («прожектор»). Обвинувачений хворіє на «підвищений тиск», ледь не втратив свідомість від заподіяного. Поряд була машина поліції, яка відразу під`хала. Автомобіль належить його матері, зараз знаходиться у неї, на території РФ. Під час в`їзду до України на цьому автомобілі він оформлював страховий поліс «Зелена карта». Для лікування потерпілої ним було придбано ліки на суму 20718,56 грн, також передано близьким потерпілій людям грошові кошти в сумі 27500 грн.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, а також письмові докази, необхідні для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а його дії органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч.2 ст.286 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, є щире каяття та добровільне часткове відшкодування потерпілій завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, думку прокурора, потерпілої, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України, яке є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом із тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який є інвалідом 2 групи безстроково, має тяжке захворювання серця, його вік, вчинення злочину вперше, відшкодування потерпілій витрат на лікування, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, які визначені ст.65 КК України, враховуючи особу обвинуваченого, який злочин вчинив вперше, має похилий вік, щиро кається, є інвалідом другою групи, має тяжке захворювання, яке вимагає постійного лікування, потребує користування автомобілем для отримання такого лікування. Судом не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили, що збереження за обвинуваченим права керування транспортним засобом, створить суспільну небезпеку.

Щодо цивільного позову.

Потерпіла ОСОБА_6 до початку судового розгляду кримінального провадження подала суду позовну заяву до ОСОБА_4 та Моторного (страхового) бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди . Просить стягнути з обвинуваченого 300000 грн на відшкодування моральної шкоди, з МТСБУ 708 грн на відшкодування моральної шкоди та 41345 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги щодо обвинуваченого обгрунтовані вчиненням ним злочину, який спричинив матеріальну та моральну шкоду потерпілій, а також тим, що МТСБУ є особою, яка застрахувала відповідальність обвинуваченого в певній частині.

Обвинувачений позов не визнав, пояснив, що відшкодування матеріальної шкоди повинно відбуватися за рахунок МТСБУ, в свою чергу, він надав потерпілій допомогу придбанням ліків та наданням грошей на загальну суму 48218,56 грн, які мають бути зараховані як відшкодування моральної шкоди.

Сторона захисту наполягає на тому, що відповідальність обвинуваченого в частині матеріальної шкоди застрахована в МТСБУ, в частині відшкодування моральної шкоди частково застрахована в МТСБУ, частково вже відшкодована обвинуваченим шляхом купівлі ліків та надання грошових коштів.

В свою чергу, МТСБУ також позов не визнало, з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання шкоди. Крім цього, внаслідок повномасшабної агресії РФ МТСБУ не має можливості перевірити дійсність полісів транспортних засобів, зареєстрованих в РФ (а.с.1-6 т.3).

Суд вважає, що позов відносно обвинуваченого підлягає задоволенню частково, відносно МТСБУ підлягає відмові, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідальність обвинуваченого має субсидіарний характер.

В той же час, згідно п.п. «в» п.41.2 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Потерпілою не надано жодних доказів того, що автомобіль «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований в РФ, мав чинний іноземний сертифікат «Зелена картка».

Не надано також доказів звернення до МТСБУ щодо відшкодування коштів.

Таким чином, позов потерпілої щодо МТСБУ не підлягає задоволенню за недоведенністю.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода обгрунтована потерпілою душевними хвилюваннями, фізичним болем, тривалістю лікування, витратами часу та інше.

Враховуючи засади розумності, справедливості, пропорційності, суд вважає, що ці вимоги необхідно задовольнити частково, а саме в розмірі 100000 грн. При вирішенні цього питання суд враховує ступінь тілесних ушкоджень потерпілої, ступінь страждань потерпілої, час її лікування. В той же час, суд враховує поведінку обвинуваченого, в тому числі, надання матеріальної допомоги потерпілій на лікування, а також його майновий та фізичний стан обвинуваченого, який є інвалідом другої групи безстроково, має тяжке хронічне захворювання серця.

На підставі ст.ст.122,124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч.3 ст.349, ст. ст. 128, 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3768,24 (три тисячі сімсот шістдесят вісім гривень 24 копійки) грн.

Речові докази: автомобіль марки «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити власнику, ОСОБА_7 .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , про стягнення моральної та матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_6 , яка поживає за адресою; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , моральну шкоду, завдану вчиненням злочину, в сумі 100000 (сто тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 відмовити.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до Моторного (страхового) бюро України відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Октябрський районний суд міста Полтави.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1