Справа № 175/4870/23
Провадження № 1-кп/175/234/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

за участю захисника: адвоката ОСОБА_4

за участю обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000450 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борщів Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, командира розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітана, маючого вищу освіту, одруженого,

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

22 квітня 2023 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 керував автомобілем марки «Kia», моделі «Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі - по вул. Василя Стуса в напрямку від вул. Маяковського до вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області. В той же час по головній дорозі - по вул. Дружби в напрямку від вул. Академічної до вул. Героїв України в м. Краматорську Донецької області рухався автомобіль марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 ..

На шляху прямування, наближаючись до перехрестя з вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області, обвинувачений ОСОБА_5 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не надав перевагу в русі та не дав дорогу автомобілю марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який наближався до цього перехрестя по головній дорозі, виїхав на це перехрестя, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

В діях водія ОСОБА_5 маються порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».

Порушення п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_5 , перебувають в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , були спричинені такі тілесні ушкодження: закрита травма шийного відділу хребта, перелом тіла п`ятого шийного хребця, перелом дугоподібного виростка праворуч шостого шийного хребця без порушення функцій спинного мозку, закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забита рана лобної ділянки ліворуч, закритий багатовідламковий перелом верхньощелепної пазухи ліворуч, підшкірні гематоми обох повік, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, забій м`яких тканин лівого плеча та правого передпліччя, підшкірні гематоми обох верхніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

ІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН.

Під час судового провадження між прокурором та обвинуваченим за участю захисника укладена угода про визнання винуватості від 13 жовтня 2023 року, відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до умов наданої угоди, прокурор та обвинувачений уклали цю угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для цього кримінального провадження, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також взяв на себе зобов`язання надавати під час судового розгляду цього кримінального провадження показання, які викривають його протиправні дії, не порушувати встановлений порядок несення військової служби та виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником. Сторони узгодили призначення покарання підозрюваному за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі шести тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 102000 гривень 00 копійок, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Також в угоді зазначено, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому завдані ним збитки у повному обсязі. В угоді передбачені та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 підтвердила суду, що угода про визнання винуватості укладена сторонами добровільно, за безпосередньої участі захисника, тому просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

В підготовче судове засіданні потерпілий ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд провадження за його відсутності. Крім того, потерпілим в цьому кримінальному провадженні була надана прокурору письмова заява про надання згоди на укладення ним угоди про визнання винуватості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд, вивчивши угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, це кримінальне правопорушення згідно з положеннями ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана не лише державним чи суспільним інтересам, а також правам та інтересам окремих осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні як потерпілі та ними надано письмову згоду прокурору на укладення угоди, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Будь-яких перешкод для укладення та затвердження угоди судом не встановлено, матеріали провадження, які надані суду, таких відомостей не містять.

Суд не досліджує докази у цьому провадженні, оскільки вирок ухвалюється в особливому порядку кримінального провадження, передбаченому положеннями Глави 35 КПК України.

ІІІ. Обставини, які пом'якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

ІV. Мотиви призначення покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 є особою, раніше не судимою за законом, має постійне місце мешкання, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, протягом проходження військової служби неодноразово був нагороджений державними нагородами, на обліку у лікарів психіатра та нарколога як особа, яка страждає будь-якими захворюваннями наркологічного та/або психічного характеру, не значиться.

Суд, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, особистість обвинуваченого та його поведінку, його наміри щодо подальшого проходження військової служби з метою обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Разом із цим суд приймає до уваги, що обставини, які обтяжують покарання, відсутні, а наведені вище обставини не лише пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тому, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якого обвинувачений за вчинене ним кримінальне правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає, що є підстави для застосування положень ст. 69 КК України і можливо перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення. Тому обвинуваченому необхідно призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі шести тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 102000 гривень 00 копійок, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, тому суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі положень ч. 2 ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 жовтня 2023 року, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102000 (сто дві тисячі) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази: автомобіль марки «Kia», моделі «Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на зберігання ОСОБА_5 згідно з протоколом передачі речового доказу на відповідальне зберігання, - повернути законному володільцю; автомобіль марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що переданий на зберігання представнику Військової частини НОМЕР_4 згідно з протоколом передачі речового доказу на відповідальне зберігання, - повернути законному володільцю Військовій частині НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 4302 (чотири тисячі триста дві) гривні 00 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: