Справа № 333/4539/22
Провадження № 1-кп/333/327/23
УХВАЛА

01 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання про доцільність подальшого продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_7

01.12.2023 року під час судового розгляду головуючий у справі поставив на обговорення питання доцільності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст.331 КПК України. Також, суд врахував той факт, що у ОСОБА_4 строк тримання під вартою закінчується 07.12.2023 року, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не завершено, а наступне судове засідання заплановано на 11.12.2023 року.

Прокурор вважала, що ОСОБА_4 необхідно продовжити дію запобіжного заходу, враховуюче, що під час проведення досудового розслідування у обвинуваченого була встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на цей час не відпали.

Так, обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від покарання у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочину, за який передбачено кримінальну відповідальність у виглядi позбавлення волі вiд семи до дванадцяти рокiв з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_4 можевчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням відомостей про судимість останнього, який був неодноразово засуджений за скоєння злочинів проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені. Тому, відносно ОСОБА_4 жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що він жодного разу не порушував запобіжні заходи, які до нього застосовувалися по інших кримінальних провадженнях. Відсутні докази, що він перебував у розшуку. На цей час судовий розгляд майже завершено: потерпілий та свідки допитані. Його винуватість не доведена: жодних слідів пальців його рук не було вилучено під час огляду місця події, хоча за словами потерпілого він разом із ОСОБА_7 там знаходилися майже добу; під час судового розгляду допитані три свідка та працівник поліції, які спростовують обставини, викладені в обвинувальному акті; згідно даних тимчасового доступу до його мобільного телефону, у час, зазначений в обвинувальному акті, він перебував вдома. Крім того, він себе дуже погано почуває, необхідної медичної допомоги у слідчому ізоляторі він не отримує. Під вартою перебуває вже тривалий час. Ризики, про які зазначив, прокурор зовсім необґрунтовані, він має постійне місце проживання. У зв`язку з цим просить обрати йому альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме: цілодобовий домашній арешт, можливо навіть із застосуванням електронних засобів контролю.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також заперечували проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , зазначивши, що останній вже тривалий час перебуває під вартою. У прокурора відсутні будь-які докази щодо залишення ризиків у ОСОБА_4 . Стан здоров`я обвинуваченого погіршився, ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Вплинути на свідків, обвинувачений вже не зможе, так як вони були допитані під час судового розгляду. ОСОБА_4 на цей час є не судимою особою. Жодного вироку, який набрав законної сили відносно ОСОБА_4 не має. Враховуючи вказані обставини, вважають, що в даному випадку ОСОБА_4 можливо застосувати домашній цілодобовий арешт, навіть з електронним засобом контролю.

ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували, щоб обвинуваченому ОСОБА_4 застосували інший, більш м`який запобіжний захід. Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду надавав неправдиві свідчення відносно участі ОСОБА_4 у скоєнні злочину відносно ОСОБА_9 . У дійсності разом із ним була інша особа ОСОБА_10 , а не ОСОБА_4 .

Розглянувши питання доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , заслухавши доводи прокурора, думки учасників процесу, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 16.05.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід тримання під вартою по 14.07.2022 року. У подальшому, ухвалами слідчих суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя вказаний запобіжний захід був продовжений по 09.09.2022 року та 13.10.2022 року.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2022 року, 08.12.2022 року, 25.01.2023 року, 21.03.2023 року, 15.05.2023, 27.06.2023 року, 14.08.2023 року, 09.10.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу по 11.12.2022 року, 05.02.2023 року, 25.03.2023 року, 19.05.2023 року, 13.07.2023 року, 25.08.2023 року, 12.10.20223, 07.12.2023 року, відповідно.

Згідно вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, вказане в обвинувальному акті. При цьому, суд також враховував показання потерпілого, надані останнім під час судового розгляду, а також письмові докази, надані прокурором та досліджені судом. Вказані докази суд оцінює лише з точки зору обґрунтованої підозри обвинуваченому ОСОБА_4 .

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра відносно ОСОБА_4 цілком обґрунтована, а доводи сторони захисту, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у лікаря нарколога не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні доньку 2015 року народження, з якою фактично разом не проживає).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і це дає підстави вважати, що останній, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, буде переховуватись від суду. Приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд вважає, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, при чому, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у квітні 2018 року. Також, на цей час відносно ОСОБА_4 у Комунарському районному суді м. Запоріжжя та Токмацькому районному суді Запорізької області перебувають кримінальні провадження у скоєнні умисних кримінальних правопорушень (за ч.2 ст.186 КК України). Крім того, відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу.

Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Водночас, суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

В даному випаду вважаю, що встановлені ризики зменшилися до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Зменшення встановлених ризиків судом вбачається із сукупності певних обставин.

Фактично судовий розгляд по даному кримінальному провадженню завершено, залишився лише допит обвинуваченого ОСОБА_4 (за його бажанням). Обвинувачений має постійне місце мешкання та реєстрації. Раніше до ОСОБА_4 по іншому кримінальному провадженню застосовувався такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт. У суду є відомості щодо одного разу порушення вказаного запобіжного разу.

Обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою з травня 2022 року.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором у даному випадку, на думку суду, у судовому засіданні відносно ОСОБА_4 не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі (у даному випадку домашнього цілодобового арешту із застосуванням електронного засобу контролю), останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, вважаю, що клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу останньому, підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосування електронних засобів контролю з обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Керуючись вимогами ст. ст. 176, 177, 181, 183, 194, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 строком по 30.01.2023 року (включно) із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

2) не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

4) носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захисникам та надіслати до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для відома.

Копію ухвали для виконання та контролю в частині застосування відносно ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю надіслати начальнику відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області та до ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.12.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1