Провадження №11-кп/801/145/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у закритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 156-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебувають апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2022 року за № 0000007, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ч. 2 ст. 156, ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 156-1 КК України.

До початку судового розгляду по суті на адресу суду надійшло клопотання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , яке мотивоване тим, що на разі, продовжують існувати ризики визначені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може переховуватися від суду, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, незаконно впливати на потерпілих та свідків, особи та місце проживання яких добре йому відомі, з метою їх спонукання шляхом погроз, вмовляння до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду та його результати; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (утекти з місця проживання, а саме м. Вінниці усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує), перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити аналогічні кримінальні правопорушення.

Прокурор вважає, що є достатні підстави для продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належну процесуальну поведінку та виконання ним покладених на нього обов`язків, а також запобігання вчинення дій, передбачених ст. 177 КПК України під час кримінального провадження.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що визначений апеляційним судом строк тримання під вартою спливає 09.02.2024 року і апеляційний розгляд не закінчено, тому виникла необхідність у продовжені останньому строку вказаного запобіжного заходу.

Заслухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання прокурора ОСОБА_9 та наполягала на його задоволенні, думку захисника ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , які не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, які стосуються вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

У відповідності до положення ст. 374 КПК України суд, при ухваленні вироку приймає, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно положення ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 156, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 156-1 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 156 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 156 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися педагогічною діяльністю на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися педагогічною діяльністю на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 301-1 КК України у виді 10 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися педагогічною діяльністю на строк 3 роки;

- за ч. 4 ст. 301-1 КК України у виді 12 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися педагогічною діяльністю на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 156-1 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися педагогічною діяльністю на строк 3 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 основне остаточне покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права займатися педагогічною діяльністю на строк 3 роки.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 01.12.2022 по дату набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до дня набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, залишено без змін у виді тримання під вартою.

Вирішено включити інформацію про засудженого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, після вступу вироку в законну силу.

Також вирішено питання щодо стягнення із ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат, долю речових доказів, а також розглянуто цивільні позови потерпілих.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 діб. Останнім днем тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є 09.02.2024 року. На даний час розгляд вказаного кримінального провадження у суді апеляційної інстанції по суті не розпочато, у зв`язку з неявкою захисника обвинуваченого з поважних причин.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.2, 3, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі» визначено, що виробництво та обіг у будь-якій формі продукції порнографічного характеру в Україні забороняються.

Правові засади України щодо захисту моральності у суспільстві складає Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти щодо захисту суспільної моралі, загальновизнані норми і принципи міжнародного права й міжнародних договорів України.

Законом забороняється:

- виробництво і ввезення в Україну творів, зображень, інших предметів порнографічного характеру з метою збуту чи розповсюдження, їх виготовлення, перевезення чи інше переміщення, реклама, збут чи розповсюдження.

- обіг, демонстрація та прокат друкованих видань, кіно-, аудіо-, відео-, радіо-, телепродукції, матеріалів на електронних носіях, інших видів продукції, що пропагують порнографію.

- розміщення оголошень про інтимні зустрічі за винагороду та девіантні форми інтимних стосунків не в спеціалізованих засобах масової інформації заборонено.

З метою захисту морального та фізичного життя неповнолітніх, Законом забороняється:

- втягнення неповнолітніх у діяльність з виробництва й обігу продукції сексуального чи еротичного характеру, порнографічних матеріалів, надання послуг, а також організації й проведення видовищних заходів сексуального чи еротичного характеру.

- розповсюдження продукції сексуального чи еротичного характеру, порнографічних матеріалів, надання послуг і проведення видовищних заходів сексуального чи еротичного характеру серед неповнолітніх.

- використання образів неповнолітніх у будь-якій формі в продукції сексуального чи еротичного характеру і проведенні видовищних заходів сексуального чи еротичного характеру.

- виготовлення (виробництво), зберігання, реклама, розповсюдження, придбання продукції, що містить дитячу порнографію, ввезення, вивезення, транзит через територію України, поштова пересилка такої продукції.

- пропонування або надання доступу до продукції, що містить дитячу порнографію.

Конвенцією Ради Європи «Про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства», яку ратифіковано 20.06.2012, у ст.ст.1, 4 визначено основні цілі та принципи, які повинні дотримуватись Сторони, а саме:

- запобігання сексуальній експлуатації та сексуальному насильству стосовно дітей і боротьба із цими явищами.

- захист прав дітей, які стали жертвами сексуальної експлуатації та сексуального насильства.

- сприяння національному та міжнародному співробітництву в боротьбі із сексуальною експлуатацією та сексуальним насильством стосовно дітей.

Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для запобігання всім формам сексуальної експлуатації та сексуального насильства стосовно дітей і для захисту дітей.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ч. 2 ст. 156, ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 156-1 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких та особливо тяжких злочинів. Свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів щодо неповнолітньої та малолітніх осіб, яким Українська держава взяла на себе зобов`язання гарантувати безпеку, не визнає, у відповідності до висновку стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи від 09.01.2023 №2 у ОСОБА_7 виявлені психічні розлади у вигляді змішаного розладу особистості та педофілії.

Прицьому, наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця проживання у м. Вінниці за місцем його реєстрації, та який в силу ст.89 КК України, є особою раніше не судимою, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, так як зазначене не має такого ступеню довіри, який може бути врахований колегією суддів, як такий, що має запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому тяжких та особливо тяжких злочинів, кількість епізодів, підвищений ступінь суспільної небезпеки та наслідки, враховуючи особливий осуд суспільства, що є виключним випадком, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, поведінку обвинуваченого у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, відсутність соціально-стримуючих зв`язків, наявність постійного місця проживання в м. Вінниці, в силу ст.89 КК України є особою раніше не судимою, проте свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав, а тому апеляційний суд вважає, що ризики у кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування та в подальшому продовження апеляційним судом щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, а вірогідність їх настання, є досить високою, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах судового провадження відсутні.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є ускладненим.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Також апеляційним судом не розпочато судовий розгляд по суті, не перевірено доводи апеляційних скарг як захисника, так і самого обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку тільки такий запобіжний захід може забезпечити дієвість кримінального провадження.

Положенням ст.131 КПК України визначено, що запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Також апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Тому апеляційний суд враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 405, 419КПК України, суд апеляційної інстанції, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів.

Копію ухвали до виконання направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4