Справа № 525/1009/23
Провадження № 1-кп/525/28/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2024 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2023 за №0000042 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, з професійно-технічною освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

у с т а н о в и в:

18 лютого 2023 року близько 17 год. 04 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували біля магазину «Арсенал» за адресою: вул. Шевченка, 54а в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області, де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин сталася сварка, у ході якої ОСОБА_5 , керуючись метою спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча міг та мусив передбачити їх в обстановці, що склалася, наніс один удар долонею лівої руки в область правої щоки та один удар правою рукою зжатою в кулак в область лівої щоки ОСОБА_4 , внаслідок чого останній втратив рівновагу, не втримався на ногах та впав на асфальтобетонне покриття на вулиці на ліве плече.

Внаслідок вищевказаних необережних дій з боку ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_4 , згідно висновку експерта №151 від 24.02.2023, отримав тілесні ушкодження у виді: нижнього вивиху голівки лівої плечової кістки, часткового розриву лівого акроміально-ключичного зчленування, які могли утворитися внаслідок падіння на плече, по ступеню тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, публічно вибачився, обіцяв, що більше такого не повториться. Суду пояснив, що 18 лютого 2023 року близько 17 години він приїхав до магазину «Арсенал» у селищі Велика Багачка, щоб забрати дружину з роботи. Коли він сидів у автомобілі до нього підійшов потерпілий ОСОБА_4 , з яким відбулася розмова на підвищених тонах, при цьому потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння, ображав його та висловлювався нецензурною лайкою. Потерпілий почав ліпити сніжки та кидати їх по автомобілю. Він не стримався, запропонував потерпілому відійти, вони відійшли, перейшли через дорогу при цьому потерпілий йшов попереду, а він позаду. Під час цього він наніс один удар долонею руки в щоку потерпілого, та відразу рукою зжатою в кулак в обличчя ОСОБА_4 . Потерпілий не втримав рівновагу і впав, падав набік. Після того, як потерпілий впав, він наніс йому ще декілька ударів та пішов до автомобіля. Видимих тілесних ушкоджень на потерпілому він не бачив, останній відразу підвівся і викликав ЕМД. Хвилин через 10 вийшла його дружина і вони поїхали. Усвідомлює, що вчинив неправильно.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 18 лютого 2023 року біля магазину «Арсенал» в селищі Велика Багачка він зустрів ОСОБА_5 , з яким у нього виникла суперечка, при цьому він знаходився на вулиці, а ОСОБА_5 сидів у автомобілі. Розмова закінчилася на негативі, він сказав обвинуваченому, що той безсовісний, розвернувся і пішов. Після того, як перейшов дорогу, то відчув удар, після чого впав на ліву руку. Як і куди наносилися удари він не бачив, бо був спиною до нападника. Після того, як він упав, обвинувачений ще наніс йому три удари у обличчя, від яких у нього тілесних ушкоджень не виникло. Після падіння він уже не міг самостійно піднятися. Спираючись на праву руку, ліва взагалі не працювала, він підвівся та викликав ЕМД та поліцію. Його було госпіталізовано з місця події до КНП «Великобагачанська ЦЛ», де він проходив лікування. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 на суворому покаранні не наполягав, повністю підтримав заявлені по справі цивільні позови, просив їх задовольнити.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується сукупністю доказів зібраних під час досудового розслідування, дійсність та достовірність яких жодною із сторін не оспорюється, зокрема дослідженими у судовому засіданні:

- висновком експерта №151 судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , згідно якого при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: нижній вивих голівки лівої плечової кістки, частковий розрив лівого акроміально-ключичного зчленування, які могли утворитись, також і від однієї точки прикладання сили твердих тупих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті (18.02.2023) та обставинам вказаним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я ( а.с. 71-72);

- додатковим висновком експерта №295 судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , згідно якого при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: нижній вивих голівки лівої плечової кістки, який міг утворитись також і від одноразової дії тупого твердого предмета, яким міг бути удар кистю руки, стиснутої у кулак, стопою ноги у взутті, зігнутим ліктьовим та колінним суглобом, а також, можливо, внаслідок падіння на плече, по давності утворення можуть відповідати даті (18.02.2023) та обставинам вказаним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення. Об`єктивних судово-медичних даних про положення ОСОБА_4 при отриманні тілесних ушкоджень не мається. Тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту, на тілі ОСОБА_4 не виявлено ( а.с. 73);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 від 25.02.2023 з фототаблицею до нього, який у присутності понятих, розповів про обставини нанесення йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та показав на статисту механізм нанесення йому тілесних ушкоджень (а.с. 74-76);

- додатковим висновком експерта №456 судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , згідно якого у своїх показах (протокол проведення слідчого експерименту від 25.02.2023) гр. ОСОБА_4 вказав: «…наніс йому один удар долонною (внутрішньою) зоною кисті в область лівої щоки та один удар… в область правої щоки … наніс один удар передньою частиною стопи правої ноги взутою у кросівок в область поясниці … та один удар кулаком … в область правої щоки, від завданих ударів впав на землю … почув нестерпний біль в області плеча … наніс йому ще три удари кулаком в область носової перегородки». Враховуючи характер та локацію виявленого у ОСОБА_4 тілесного ушкодження, воно могло утворитись за вищевказаних обставин (а.с. 77);

- постановою про визнання речовими доказами від 22.09.2023, відповідно до якої відеозапис із камер спостереження магазину « Арсенал » розташованого по вул. Шевченка, 54а в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області за 18.02.2023 в період з 17 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000042 (а.с. 78);

- компакт-диском із відеозаписом із камери спостереження магазину « Арсенал » розташованого по вул. Шевченка, 54а в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області за 18.02.2023 в період з 17 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.(а.с. 79);

- протоколом перегляду відеозапису від 22.09.2023, відповідно до якого здійснено огляд відеозапису із камер спостереження магазину « Арсенал » розташованого по вул. Шевченка, 54а в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області за 18.02.2023 в період з 17 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.(а.с. 80-81);

- додатковим висновком експерта №631 судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , згідно якого при перегляді відеозапису з камери спостереження магазину «Арсенал»: «невідомий громадянин наносить удари чоловіку, від яких він падає з висоти зросту». Враховуючи характер та локацію виявленого у ОСОБА_4 тілесного ушкодження, воно могло утворитись за вищевказаних обставин (а.с. 82);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 27.09.2023 з відеозаписом до нього, який у присутності понятих, розповів про обставини нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень та показав на статисту механізм нанесення йому тілесних ушкоджень (а.с. 83-86, 87).

Судом також були досліджені матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 ( а.с. 88-98), матеріали досудової доповіді ( а.с. 67-69).

Оскільки фактичні обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності позицій учасників судового розгляду немає, їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за доцільне не досліджувати усю сукупність доказів стосовно цих обставин справи.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Отже, допитавши обвинуваченого, потерпілого, вивчивши матеріали справи, у обсязі наданому стороною обвинувачення з урахуванням думки сторони захисту, матеріали досудової доповіді, судом достовірно встановлено наступне.

Своїми протиправними діями, які виразилися у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ст. 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, частково відшкодував шкоду завдану кримінальним правопорушенням, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин. З урахуванням сукупності цих обставин, а також відомостей досудової доповіді органу пробації про обвинуваченого, приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та не становитиме для останнього «надмірного тягаря» у розумінні практики ЄСПЛ.

По справі потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільні позови до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування майнової шкоди цивільний позивач ОСОБА_4 посилався на те, що він є потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2023 за №0000042. Згідно висновку судово-медичного експерта він отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я. Враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідача, розумним та справедливим розміром відшкодування йому матеріальної шкоди позивач вважає суму в 5500 гривень. Підтвердив, що відповідачем було частково відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди цивільний позивач ОСОБА_4 посилався на те, що зазнав душевних страждань внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачем. Враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідача, розумним та справедливим розміром відшкодування йому моральної шкоди позивач вважає суму в 15000 гривень.

Відповідач ОСОБА_5 заявлений цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди визнав частково у розмірі відшкодованих ним у ході розгляду кримінального правопорушення 2000 грн., позов про відшкодування моральної шкоди не визнав у повному обсязі. Вважав, що позивачем не доведено, що розмір завданої йому майнової шкоди становить 5500 грн., проте визнає, що останній поніс витрати на лікування. Позов про відшкодування моральної шкоди вважає необґрунтованим, розмір завданої моральної шкоди - не доведеним.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 18.02.2023 отримав консультативний висновок лікаря рентгенодіагностичного відділення КНП «Великобачагачанська ЦЛ», 20.02.2023, 23.02.2023 отримував консультації лікарів травматолога та хірурга, йому були надані рекомендації щодо лікування (а.с. 25, 26, 31, 32).

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами кримінального провадження повністю доведена вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України щодо ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта № 151 від 24 лютого 2023 року ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді: нижнього вивиху голівки лівої плечової кістки, часткового розриву лівого акроміально-ключичного зчленування, які могли утворитися внаслідок падіння на плече, по ступеню тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я.

Позивач посилається на те, що ним було витрачено 2000 грн. на придбання ліків, 2000 грн. - на медичні послуги та 1500 грн. - на послуги транспорту, проте вказані обставини не доведені належними та допустимими доказами у справі. Потерпілим не надано суду, жодного доказу в обгрунтування завданої йому матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, відсутні чеки, квитанції, інші розрахункові документи, що підтверджують понесені цивільним позивачем витрати, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ні потерпілим, ні його представником не надано суду, доказів, в обгрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної ( майнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а висновки судово-медичної експертизи є доказом лише отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, а не доказом призначеного потерпілому лікарем лікування та необхідності придбання ліків, отримання оплатних медичних послуг та транспортних послуг, їх обсягу та вартості.

Таким чином, суд приходить до переконання, що у задоволенні цивільного позову потерпілого про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Вирішуючи заявлені цивільним позивачем вимоги про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

У рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачам моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, у даному рішенні Європейський суд з прав людини констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 був психотравмуючим для позивача, останньому були завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що викликало душевні страждання та переживання позивача.

Враховуючи наведене, характер заподіяної моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілого ОСОБА_4 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної ( немайнової) шкоди 3500 гривень.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, підстав для його застосування до набрання вироком законної сили судом не встановлено, відповідних клопотань прокурором заявлено не було.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у порядку ст. 128, 129 КПК України - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у порядку ст. 128, 129 КПК України - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3500 ( три тисячі п`ятсот) гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази по справі: відеозапис із камер спостереження магазину «Арсенал» розташованого по вул. Шевченка, 54а в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області за 18.02.2023 у період часу з 17 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., який знаходиться у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1