ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

25 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного провадження режимі відеоконференції, клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Литовської Республіки відносно громадянина України ОСОБА_5 , засудженого вироком Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року за скоєння злочинів, передбачених підпунктами 2, 5 пункту 2 статті 129, пунктом 1 статті 22, підпунктами 6,7 пункту 2 статті 129, пунктом 2 статті 187 КК Литви,

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Литовської Республіки відносно громадянина України ОСОБА_5 , засудженого вироком Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року за скоєння злочинів, передбачених підпунктами 2,5 пункту 2 статті 129, пунктом 1 статті 22, підпунктами 6,7 пункту 2 статті 129, пунктом 2 статті 187 КК Литви.

У судове засідання представник заявника не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи без участі представника Міністерства юстиції України.

Розгляд поданого клопотання відповідно до ч. 2 ст. 603 КПК України відбувся за відсутності ОСОБА_5 , оскільки останній відбуває покарання на території Литовської Республіки.

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Литовської Республіки відносно громадянина України ОСОБА_5 та призначити йому покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України, за ч.2 ст.15, п.п.4, 5 ч.2 ст. 115 КК України та за ч.2 ст. 194 КК України, за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Захисник підтримав думку прокурора.

Вислухавши думку прокурора, захисника, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22 вересня 1995 року, Україна приєдналась до цієї Конвенції, чим прийняла на себе зобов`язання по виконанню умов Конвенції.

Статтею 3 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч. 1 ст. 606 Кримінального процесуального кодексу України, визначаються наступні умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні:

1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку;

2) якщо рішення (вирок) набрав законної сили та є остаточним;

3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк;

4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого;

5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі;

6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності також процесуальні витрати;

7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Згідно ч.1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в України, або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України, при розгляді клопотання суд не перевіряє фактичні обставини справи, встановлені вироком іноземної держави та не вирішує питання про винуватість особи.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, встановив:

ОСОБА_5 є громадянином України, має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 15.10.1999 року. Останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , засуджено вироком Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року, який набрав законної сили 30.06.2020 року, до позбавлення волі строком на 20 (двадцять) років, за скоєння злочинів, передбачених підпунктами 2, 5 пункту 2 статті 129 КК Литви (вбивство двох або більше осіб; вбивство особи, що перебувала в безпорадному стані (за епізодом умисного вбивства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ); пунктом 1 статті 22, підпунктами 6, 7 пункту 2 статті 129 КК Литви (замах на вбивство людини з особливою жорстокістю, загально небезпечним способом (за епізодом замаху на вбивство А.Вербового); пунктом 2 статті 187 КК Литви (знищення іншої особи шляхом підпалу загально небезпечним способом (за епізодом умисного пошкодження майна Дайви Лопетієне).

За вироком Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року, який набрав законної сили 30.06.2020 року, тобто є остаточним, кінець відбуття строку покарання 23.08.2038 рік, тобто до закінчення строку відбування призначеного цим вироком покарання залишилось більше ніж шість місяців, що узгоджується з вимогами, передбаченими п. «с» ч. 1 ст. 3 Європейської Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та п.3 ч.1 ст. 606 КПК України, ОСОБА_5 наполягає на передачі його для відбування покарання на території України, що підтверджено його заявою згідно якої ОСОБА_5 просить направити його для відбування покарання до України, з наслідками передачі його для подальшого відбування покарання до України він ознайомлений.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Судом встановлено, що відповідальність за злочини, скоєні громадянином України на території Литовської Республіки, також передбачена Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Також, ст. 4 КК України, вказує, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 КК України, виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.

Відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати запунктом 1 частини 2 статті 115 КК України, як умисне вбивство двох або більше осіб (за епізодом умисного вбивства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), за частиною 2 статті 15, пунктами 4, 5 частини 2 статті 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей (за епізодом замаху на умисне вбивство ОСОБА_8 ); за ч.2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу загально небезпечним способом (за епізодом умисного пошкодження майна Дайви Лопетієне). При цьому, суд не включає до кваліфікації злочину за епізодом умисного вбивства ОСОБА_7 вчинення вбивство людини в безпорадному стані, оскільки така кваліфікуюча ознака не передбачена в диспозиції ч.2 ст.115 КК України, а віднесена законодавством України до обставини, яка обтяжує покарання винного (п.6 ч.1 ст.67 КК України), але, суд констатує, що у такому випадку кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 не змінюється, що узгоджується із відповідними положеннями ст. 11 «Конвенції про передачу засуджених осіб» 1983 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктом «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.115 КК України передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином за ч.2 ст. 15, п.п.4,5 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ч.3 ст. 68 КК України, максимальне покарання може бути призначено у виді десяти років.

Таким чином, оскільки остаточне покарання засудженому ОСОБА_5 за вироком іноземної держави призначено за принципом складання призначених покарань, в силу положень ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_5 , суд дотримується тривалості призначеного вироком суду іноземної держави покарання у виді позбавлення волі на строк 20 (двадцять) років та визначає його із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів, остаточне покарання у виді 20 років позбавлення волі.

При цьому, суд не приймає до уваги позицію прокурора, який висловив думку про призначення покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 15 років, оскільки така позиція прокурора суперечить положенням ч.4 ст. 610 КПК України.

Крім того, суд зазначає, що механізм визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави встановлений Главою 46 КПК України, тому у суду відсутні правові підстави застосовувати положення ч.5 ст.72 КК України. При цьому, суд звертає увагу, що дане питання має вирішуватися згідно положень ст.537 КПК України в порядку виконання вироку, що відповідно до ст.539 КПК України віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно ч. 6 ст. 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Судом встановлено, що фактично клопотання про приведення вироку у відповідність не містить вимоги щодо стягнення з ОСОБА_5 суми стягнень, призначених за вироком Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року. Одночасно матеріали справи не містять доказів, що цивільний позивач «Swedbank P&C Insuranse AS» за вироком звертався з відповідною заявою про відшкодування до компетентного органу та, як наслідок, відповідно до інформації з Маріямпольської виправної колонії, виправна колонія не отримувала від судових виконавців жодних виконавчих доказів стосовно засудженого ОСОБА_5 до Маріямпольської виправної колонії. За таких обставин, суд не вбачає підстав для прийняття рішення згідно положень ч.6 ст.610 КПК україни.

Керуючись ст. ст. 369-372, 610 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року відносно громадянина України ОСОБА_5 , задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Каунаського регіонального суду від 20.12.2019 року, яким ОСОБА_5 , засуджений за скоєння злочинів, передбачених підпунктами 2, 5 пункту 2 статті 129, пунктом 1 статті 22, підпунктами 6, 7 пункту 2 статті 129, пунктом 2 статті 187 КК Литви до позбавлення волі строком на 20 (двадцять) років.

Визначити, що відповідальність за злочини, вчинені засудженим громадянином України ОСОБА_5 , передбачена:

- пунктом 1 частини 2 статті 115 КК України умисне вбивство двох або більше осіб (за епізодом умисного вбивства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 );

- частиною 2 статті 15, пунктами 4, 5 частини 2 статті 115 КК України закінчений замах на умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей (за епізодом замаху на умисне вбивство ОСОБА_8 );

- за ч.2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу загально небезпечним способом (за епізодом умисного пошкодження майна Дайви Лопетієне).

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженим:

- за п.1 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років;

- за ч.2 ст.15, п.п.4, 5 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;

- за ч.2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, вважати ОСОБА_5 остаточно засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 20 (двадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 20 грудня 2019 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 23.08.2018 року по 20.12.2019 року, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси Міністерством юстиції України, засудженим, його захисником та прокурором протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Повний текст ухвали проголошено 30 травня 2023 року о 09:00 годині в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/3887/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/1827/23

Головуючий суддя ОСОБА_1