Провадження 1-кп/557/10/2023
Справа 557/429/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

номер кримінального провадження 0000031, внесеного 08 квітня 2022 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибочок Гощанського району Рівненської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого робітником на лісогосподарських (лісокультурних) роботах ССВК «Діброва», із професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, українця, громадянина України, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 07 квітня 2022 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи на території державного магазину, який розташований на АДРЕСА_2, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_7 , умисно наніс для останнього один удар рукою в ділянку лівої кисті, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафізу ІV п`ясної кістки із зміщенням, закритого частково внутрішнього-суглобного перелому ІІІ п`ясної кістки із зміщенням, забою м`яких тканин лівої кисті, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 12 від 11 квітня 2022 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 07 квітня 2022 року приблизно о 13 годині біля магазину в с. Жаврів замахнувся лівою рукою в сторону ОСОБА_7 , однак не зачепив його рукою, оскільки останній відхилився. У подальшому ОСОБА_7 пішов до свого воза, яким приїхав до магазину, де взяв палицю. Як ствердив ОСОБА_5 , даною палицею ОСОБА_7 замахнувся в його сторону, проте його від удару відпихнув син ОСОБА_9 . ОСОБА_5 також заперечив обставини відображені у протоколі слідчого експерименту за його участю та вказав на те, що наявний у ньому підпис йому не належить. Цивільний позов ОСОБА_5 не визнав в повному об`ємі.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні зайняла позицію аналогічну позиції обвинуваченого та просила закрити кримінальну справу за відсутністю складу злочину. При цьому захисник вказала на відсутність доказів, які б вказували на причинний зв`язок між діяннями обвинуваченого та наслідками, тобто вказували б на те, що саме ОСОБА_5 наніс удар, яким потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості згідно наданого медичного висновку експерта. Вважає, що обвинувачення базується лише на показаннях самого потерпілого, який надав свою версію подій, а зібрані у матеріалах справи докази встановлюють лише факт конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а також те, що у останнього була палиця, якою він розмахував і замахнувся на обвинуваченого. Захисник допускає можливе отримання потерпілим тілесних ушкоджень не від удару кулаком, а від удару палицею, яка була у його правій руці. Окрім цього, захисник звернула увагу на те, що обвинуваченому запізно наданий статус підозрюваного, тоді коли вже були проведені всі слідчі заходи, чим порушено право на захист.

Також захисник просила визнати недопустимим доказом висновок судово-медичного експерта № 12 від 11 квітня 2022 року, оскільки при проведенні судово-медичної експертизи були допущені порушення чинного законодавства, а саме: не забезпечено право підозрюваного на захист в частині його участі у проведенні такої слідчої дії, як проведення судової експертизи, що позбавило ОСОБА_5 можливості ставити свої питання при проведенні судово-медичної експертизи, зокрема щодо можливого нанесення ним удару правою рукою, яка раніше ще була пошкоджена і обвинувачений нею повністю не володіє, який би завдав таких наслідків для потерпілого, і які б наслідки створили такі дії для його руки, а також чи можливо з такою травмою, яка в нього була, нанести такої сили удар, щоб завдати шкоди, чи більш ймовірно це зробити іншим предметом. Також захисник зауважила на тому, що експертиза була проведена експертом щодо невідомої особи, так як у відповідній її графі відсутні паспортні дані ОСОБА_7 , окрім того експерт не проводив жодних досліджень, не знайомився з матеріалами кримінального провадження, а просто переписав у свій висновок дані з медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_7 , що прямо суперечить вимогам безпосередності. Звернула увагу захисник на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про направлення слідчим (прокурором) будь-яких документів медичного характеру потерпілого, а також відсутня постанова про вилучення таких документів з медичної установи, що свідчить про те, що слідчим не було зібрано у встановленому порядку жодних медичних документів та відповідно не надано їх експерту для проведення експертизи.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його винуватість стверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , у яких останній ствердив, що 07 квітня 2022 року приблизно о 13 годині приїхав в с. Жаврів до магазину за продуктами, де зустрів односельчанина ОСОБА_5 , з яким у нього попередньо були неодноразові конфлікти. У результаті зустрічі між ними знову виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 наніс для нього один удар правою рукою в область лівої кисті. ОСОБА_7 ствердив, що удар ОСОБА_5 хотів нанести в обличчя, однак він двома руками заблокував удар, тому такий влучив у кисть його лівої руки. Удар був різкий та сильний, ОСОБА_7 відчув біль у руці та зрозумів, що з рукою, щось не так, а тому, знаючи, що не виграє бій, взяв з воза тростину для людей похилого віку, якою користується, щоб зупинити ОСОБА_5 . У подальшому ОСОБА_5 обступили діти та благали, щоб він не бився. Коли ОСОБА_7 зайшов до магазину, то помітив, що рука дуже напухла, відчув біль, поліцію викликав, перебуваючи вже вдома через 1-2 години, а в лікарню звернувся наступного дня, так як того дня кермувати не міг. ОСОБА_7 зауважив, що у зв`язку з отриманою травмою ним було витрачено на придбання ліків 162 грн, крім того він частково втратив працездатність та можливість доглядати за матір`ю похилого віку, був змушений наймати працівників для виконання робіт по господарству, а тому моральну шкоду оцінює в розмірі 52 000 грн. Щодо міри покарання обвинуваченому, то вважає, що така має бути як можна суворіша, так як обвинувачений своєї вин не визнає.

Показаннями свідків сторони захисту ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які ствердили, що на свято «Благовіщення», приблизно о 13 годині, біля магазину в с. Жаврів мав місце конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в ході якого останні голосно сварились.

Показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також вказали на обставини конфлікту, який мав місце між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Зокрема ОСОБА_11 зазначила, що працює у магазині продавцем, у квітні 2022 року, приблизно о 13 годині, коли люди йшли з церкви, знаходилась на робочому місця, а тому лише чула словесну перепалку між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , після якої ОСОБА_7 відразу зайшов у магазин, показав їй руку і сказав, що дивись підпухає палець. Свідок бачила, що палець у ОСОБА_7 в той час був червоний та підпухав, водночас так як пройшов вже час з впевненістю ствердити, яку руку демонстрував потерпілий, свідок не змогла, допускає, що ніби - то була права рука.

Висновком судово-медичного експерта № 12 від 11 квітня 2022 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , згідно з яким виявлені при обстеженні потерпілого тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафізу ІV п`ясної кістки із зміщенням, закритого частково внутрішнього-суглобного перелому ІІІ п`ясної кістки із зміщенням, забою м`яких тканин лівої кисті, які оцінюються в сукупності, як за єдиним механізмом виникнення і, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я. Як зазначено у висновку, дані тілесні ушкодження виникли не менш як від однієї травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, а саме 07 квітня 2022 року, виникнення даних тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок самовільного падіння з послідуючим контактуванням об якусь поверхню малоймовірне (арк. пр. 17-18).

Допитом експерта ОСОБА_13 , який в ході роз`яснення висновку № 12 від 11 квітня 2022 року вказав на те, що 11 квітня 2022 року об 11 год. 20 хв. оглянув ОСОБА_7 , на момент огляду в якого в ділянці лівої кисті з переходом на ліве передпліччя була гіпсово-марлева лангета, яка ним не знімалась. Експерт зауважив на те, що не наділений правом знімати лангету, а тому провів огляд та дослідив надані на експертизу рентгензнімок лівої кисті, який мав відповідне маркування його приналежності ОСОБА_7 , про що зазначено в експертизі, а також медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_7 , які приніс потерпілий на прийом. Щодо використаних методик, експерт зауважив, що такі не використовувались, оскільки будь-які дослідження не проводилися, при цьому наданих для нього матеріалів було достатньо для проведення судово-медичної експертизи. Експерт зазначив, що будь-яких сумнівів щодо наданого рентгенівського знімку не мав, тому не вбачав потреби у направленні ОСОБА_7 на повторний знімок. Підтвердив те, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я та виникли не менш як від однієї травматичних дій тупого предмета, яким могла бути як рука, так і палиця, встановити точну кількість нанесених ударів, з огляду на локалізацію ушкодження, не представляється можливим, як і визначити конкретний предмет прикладання, оскільки не було наявних рельєфів, при цьому виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок самовільного падіння з послідуючим контактуванням об якусь поверхню виключається, так як мали б місце інші ушкодження. При отриманих потерпілим травмах, як зауважив експерт, останній міг кермувати транспортним засобом, а також виконувати певні функції, використовуючи неушкоджені два пальці на руці.

При цьому, відповідаючи на запитання захисника з приводу можливості нанесення обвинуваченим при наявності у нього травм, які були виявлені 21 березня 2023 року при огляді обвинуваченого лікарем травматологом (зрощений перелом середньої фаланги ІV пальця правої кисті, посттравматичний деформуючий артроз міжфалангових суглобів ІV пальця правої кисті І стадії з незначним порушенням функції кисті) ОСОБА_13 ствердив про те, що обвинувачений в повній мірі може володіти кистю при вказаних травмах, а тому міг нанести удар, від якого могли бути заподіяні виявлені у потерпілого ушкодження. Що стосується наслідків у виді ушкоджень на руці обвинуваченого від удару, то експерт зазначив, що такі могли бути присутніми у вигляді припухлості, забою, що залежить від індивідуальності кожного організму, однак встановити такі ушкодження через рік часу після події не можливо.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_7 з фототаблицями до нього, в ході дослідження якого судом установлено, що потерпілий ОСОБА_7 , в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , розповів та вказав на обставини, за яких для нього були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_5 на території державного магазину у с. Жаврів 07 квітня 2022 року приблизно о 13 годині. Останній розповів, а в подальшому відтворив за допомогою статиста механізм нанесення йому удару ОСОБА_5 . Зокрема, в ході слідчого експерименту потерпілий зазначив, що на території державного магазину зустрів ОСОБА_5 , який в ході конфлікту наніс йому один удар правою рукою в область лівої кисті, оскільки він прикрив обличчя руками, після чого відчув набряк руки (арк. пр. 37-48).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2022 року за участю підозрюваного (на даний час обвинуваченого) ОСОБА_5 з фототаблицями до нього, в ході дослідження якого судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , добровільно погодився та розповів про обставини нанесення тілесних ушкоджень для потерпілого ОСОБА_7 . Останній розповів, а в подальшому відтворив за допомогою статиста механізм нанесення ним удару потерпілому ОСОБА_7 . У ході слідчого експерименту обвинувачений зазначив, що 07 квітня 2022 року, перебуваючи на території державного магазину в с. Жаврів Рівненського району Рівненської області, куди прийшов з дітьми за солодощами, зустрів односельчанина ОСОБА_7 , з яким перебуває у конфлікті. У подальшому між ними виник конфлікт, в результаті якого він наніс удар лівою рукою в область обличчя потерпілого, а в результаті попав у руку (арк. пр. 54-58).

Показаннями допитаного у судовому засіданні понятого ОСОБА_14 , який ствердив про те, що був присутнім при проведенні 27 квітня 2022 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , при цьому протокол слідчого експерименту складався у присутності останнього, йому зачитувався та ним підписувався.

Прийнята відмова захисту від допиту свідків ОСОБА_17 та відмова обвинувачення від допиту понятого ОСОБА_16 .

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є такими, що доповнюють одне одного, належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Водночас суд оцінює критично та відхиляє доводи захисника на підтвердження поданого нею клопотання про визнання висновку судово-медичного експерта недопустимим доказом з тих підстав, що ОСОБА_5 був позбавлений можливості взяти участь у слідчій дії - призначення та проведення експертизи, а також відсутні будь-які дані, що вказують на те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до документів, які були використані судовим експертом.

При цьому суд зазначає, що зі змісту дослідженого висновку експерта судом установлено, що такий висновок складено судово-медичним експертом ОСОБА_13 (експертний стаж 20 років, вища кваліфікаційна категорія та 4-й клас судового експерта), яким у висновку зазначено про те, що він ознайомлений з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст. 69 КПК України, та його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Вказані обставини стверджуються особистим підписом названого експерта, про це ствердив останній і особисто у судовому засіданні.

Експертиза містить посилання на медичні документи та рентгенівський знімок, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів судом не встановлено.

Виходячи з положень ст. 3, ч.ч. 1-3 ст. 22, ст. 56 КПК України суд зауважує, що потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них, слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК. Тобто медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок експерта був складений на підставі постанови слідчого і для проведення експертизи було надано медичну картку амбулаторного хворого - потерпілого ОСОБА_7 та рентгензнімок лівої кисті, розміром 29,8х23,6 см, який маркований білим написом на емульсійному шарі плівки: «08.04.22 № 963 Гощ. БПЛ ОСОБА_7 76 Глибочок лів. Кисть». Будь-яких заперечень з приводу надання медичної документації для проведення експертизи потерпілий не висловлював. А тому твердження сторони захисту, що медична документація, покладена в основу висновку експерта, отримана з порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на вимогах закону.

Ураховуючи, що зазначену експертизу проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи у зв`язку з обставинами на які посилається захисник немає.

Інша підстава, на яку посилається захисник у своєму клопотанні для визнання висновку експерта недопустимим доказом, зокрема незалучення ОСОБА_5 до проведення судово-медичної експертизи, є, на переконання суду, також неналежною для визнання такого висновку недопустимим, оскільки відповідно до п. 2.13.2. «Інструкції про проведення судово-медичних експертиз», затвердженої Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, обов`язкова присутність обвинуваченого чи іншої особи при проведенні судово-медичної експертизи не передбачена, тому експертиза проведена у відповідності із законодавством, яке регламентує проведення таких експертиз і будь-яких порушень при отриманні такого доказу, передбачених ч. 1 ст. 87 КПК України, судом не встановлено.

Що стосується аргументів обвинуваченого з приводу того, що відображені у протоколі слідчого експерименту за його участю відомості не відповідають дійсності, оскільки він повідомляв про те, що не вдарив рукою ОСОБА_7 , то такі судом відхиляються, оскільки під час слідчого експерименту ОСОБА_5 не лише розповів, але й показав механізм та спосіб спричинення потерпілому тілесних ушкоджень в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Слідчий експеримент відбувався у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки та обставин події, протокол слідчого експерименту містить підписи його учасників, в тому числі і понятих, що свідчить про те, що ця слідча дія була проведена з дотриманням вимог закону.

З аналогічних міркувань, та з урахуванням показань понятого ОСОБА_14 , який суду ствердив про те, що був присутнім при проведенні 27 квітня 2022 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , при цьому протокол слідчого експерименту складався у його присутності, йому зачитувався та ним підписувався, відхиляються судом і твердження обвинуваченого про те, що протокол слідчого експерименту ним не підписувався.

Суд також критично оцінює доводи обвинуваченого щодо його невинуватості в пред`явленому йому обвинуваченні, оскільки висловлена ним версія про те, що він замахнувся лівою рукою в сторону ОСОБА_7 , однак не зачепив його, так як останній відхилився, в достатній мірі спростовується дослідженими судом доказами, зокрема протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та підозрюваного, висновком судово-медичного експерта, допитом експерта, показаннями потерпілого.

Це ж стосується і версії захисника щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень від удару не кулаком, а іншим предметом - палицею, яка була у правій руці потерпілого та якою він розмахував. Критично оцінюючи таку версію сторони захисту, суд зауважує, що вона базується на припущеннях, є суперечливою та не підтверджується даними досліджених доказів.

Прийшовши таких висновків, суд також зважає на дані проведеного 21 березня 2023 року лікарем травматологом огляду обвинуваченого ОСОБА_5 , на час якого у останнього встановлено зрощений перелом середньої фаланги ІV пальця правої кисті, посттравматичний деформуючий артроз міжфалангових суглобів ІV пальця правої кисті І стадії з незначним порушенням функції кисті, при цьому зазначено, що володіти правою кистю може у повній мірі (м`язева сила кисті 4 бали) (арк. спр. 100). Що стосується доводів сторони захисту про те, що після 2013 року обвинувачений травм правої кисті не отримував, то такі не є переконливими, з огляду на те, що інформація з даного приводу, яка надана на адвокатський запит КНП «Гощанська багатопрофільна лікарня» Гощанської селищної ради від 21 березня 2023 року за № 431/01-11, ґрунтується лише на записах у медичній карті амбулаторного хворого. В той час, як обвинувачений у судовому засіданні 03 травня 2023 року безпосередньо вказав на те, що у лікарню після подій 07 квітня 2022 року не звертався, мотивуючи тим, що будь-яких травм не отримував.

З огляду на вказані міркування, показання свідка захисту ОСОБА_5 , в тій частині, де свідок підтримав означену вище версію обвинуваченого, викликають у суду обґрунтований сумнів у їх правдивості, оскільки вони цілком суперечать дослідженим судом доказам, наданими стороною обвинувачення. Вказані показання свідка, саме в названій частині, є суперечливими і по відношенню до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які також були присутніми на місці події та вказаних обставин не підтвердили.

Суд не бере до уваги розбіжності у показаннях потерпілого, свідків та обвинуваченого з приводу того, якою рукою обвинуваченим було нанесено удар, оскільки судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у якому обсяг пред`явленого обвинувачення такої конкретизації не містить. Водночас вказана обставина не впливає на висновок суду щодо наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Що стосується показань свідка ОСОБА_11 про те, що потерпілий, коли після конфлікту з обвинуваченим зайшов до неї у магазин, демонстрував ушкодження на правій руці, то такі судом відхиляються, оскільки однозначно ствердити на якій саме руці були ушкодження (червоний палець та припухлість) свідок не змогла, висловивши припущення з даного приводу, так як пройшло вже багато часу. Водночас судом приймаються до уваги показання свідка ОСОБА_11 в тій частині, де остання однозначно ствердила про те, що бачила у ОСОБА_7 , коли той зайшов у магазин після конфлікту з ОСОБА_5 , ушкодження, а саме червоний палець на руці, який підпухав.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожна з яких окремо вказала на те, що 08 травня 2022 року, коли садили картоплю у ОСОБА_7 , то бачили, що у нього була зламана права рука, на ній був гіпс та така була у чорній тканині, а у лівій руці він підносив їм воду у залізній кружці, суд зауважує, що такі, є неналежними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, так як названі свідки не були очевидцями обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та мають значення для нього.

На переконання суду, обвинувачений у змагальному процесі не зміг довести перед судом свої аргументи, а його версія щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення є неспроможною та оцінюється судом як спроба уникнення ним відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вважає, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мало місце, дії обвинуваченого містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і становлять - умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки отримані потерпілим ОСОБА_5 тілесні ушкодження у відповідності до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена і він підлягає покаранню за його вчинення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 після конфлікту з потерпілим не вчиняв будь-яких дій для досягнення примирення з ним, не вибачився за вчинене, не намагався усунути негативні наслідки вчинених дій, відшкодувати шкоду.

Вказані дії обвинуваченого, на думку суду, не свідчать про його щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, про що зазначено в обвинувальному акті.

Разом з тим, прибуття на виклик слідчого та суду свідчить про добросовісне ставлення та виконання обвинуваченим його обов`язку, як підозрюваного чи обвинуваченого, прибувати на виклики до слідчого та суду, а отже і про сприяння у з`ясуванні всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, водночас вказане кримінальне правопорушення має характер підвищеної суспільної небезпеки, оскільки є кримінальним правопорушенням проти життя та здоров`я особи, невід`ємне право на які гарантоване кожній людині ст. 27 Конституції України, особу винного, який раніше є несудимим (арк. пр. 63), одружений та має на утриманні четверо неповнолітніх дітей (арк. спр. 129), а також повнолітню доньку, яка навчається, про що обвинувачений ствердив у судовому засіданні, працевлаштований, по місцю проживання та роботи характеризується з позитивної сторони (арк. спр. 128, 129), стан його здоров`я, зокрема те, що останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (арк. пр. 66), обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що таке покарання обтяжують, а також думку потерпілого щодо виду і міри покарання.

Водночас, що стосується вимоги потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, то така, на переконання суду, не є достатньо обґрунтованою.

Беручи до уваги вищенаведене суд прийшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді обмеження волі в мінімальному розмірі в межах санкції даної статті.

Водночас, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, позицію прокурора, яка просила застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, а також враховуючи висновок Рівненського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області (арк. спр. 49-50), за яким виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства на певний строк, ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є середніми та він не становить небезпеки для суспільства, суд відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України приходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік.

При цьому, на обвинуваченого ОСОБА_5 слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, даних про особу винного, таке покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням положень ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним у подальшому нових кримінальних правопорушень.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року по справі № 205/7091/16-к заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить.

Крім того, до початку судового розгляду, в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 зазначено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого йому завдано майнової шкоди на загальну суму 162 грн та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 52 000 грн. Потерпілий зауважив, що через завдані обвинуваченим травми відчув моральне приниження, частково втратив працездатність та можливість повноцінного догляду за матір`ю похилого віку, через що змушений був наймати щодня працівників для догляду за домашніми тваринами та господарством, обробітку землі і посіву, що в свою чергу зумовило додаткові витрати, яких при звичайних обставинах не було б.

Ухвалою суду від 28 червня 2022 року цивільний позов прийнято до розгляду в даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_7 позов підтримав та просив його задовольнити повністю.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, його захисник такий просила залишити без розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників справи щодо цивільного позову потерпілого у судовому засіданні, дослідивши докази, прийшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом установлено, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 завдана майнова шкода в частині витрат на лікування в розмірі 162 грн.

Розмір вказаної шкоди визначається судом в межах доведеної вартості витрат понесених на лікування, а саме чеком на купівлю медичних препаратів, бинтів та шприців №93795 від 08 квітня 2022 року та витягу з медичної карти, які містять відповідні призначення лікаря щодо використання придбаних потерпілим медичних препаратів при лікуванні (арк. спр. 14-15).

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 52 000 грн, суд зазначає наступне.

Положення ст.ст. 23 та 1167 ЦК України передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно приписів п.п. 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19 від 15 грудня 2020 року.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд погоджується з тим, що потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду в результаті неправомірних дій обвинуваченого, потерпілий зазнав больових та душевних страждань, був порушений звичайний спосіб його життя.

Тому, виходячи з вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, засад розумності, виваженості та справедливості, а також характеру немайнових витрат і їх тривалості, суд приходить висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. При цьому суд зауважує, що сума морального відшкодування у розмірі 52 000 грн, з огляду на особу обвинуваченого, зокрема наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися, є для нього непомірною. Окрім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що інститут відшкодування моральної шкоди впроваджено у національне законодавство саме з метою справедливої компенсації дійсних втрат нематеріального характеру, і в жодному разі не може використовуватись для збагачення.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили немає з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_5 обраховувати з дня проголошення вироку - з 13 липня 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 162 гривні та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, всього 10 162 (десять тисяч сто шістдесят дві) гривні 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1