Справа №585/1426/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/967/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2023 року, відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 із заявою про застосування до нього ст. 81 КК України. Мотивуючи тим, що він, будучи засудженим вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.12.2016 р., з урахуванням вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 р., до покарання у виді 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, відбув 3/4 строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом, працевлаштований до дільниці швейного цеху, хворіє на невиліковну хворобу, має 6 заохочень від адміністрації установи, тому просить застосувати до нього дію ст. 81 КК України.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2023 року, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні його клопотання. Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, та звільненню умовно-достроково від відбування покарання не підлягає.

Не погодившись з таким рішення суду захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити і звільнити його умовно-достроково від відбування невідбутої ним частини покарання.

В обгрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції взяв до уваги наявність у засудженого ОСОБА_7 4 погашених стягнень, останнє, з яких було накладено у 2020 році, хоча на думку апелянта, не мав цього робити, оскільки, зазначені стягнення погашені у встановленому законом порядку, а тому, на їх підставі не можна робити висновок про не виправлення засудженого.

Крім того, як вказує захисник ОСОБА_8 , суд першої інстанції формально задекларував наявність 7 заохочень, але не проаналізував їх зміст, при цьому, на думку апелянта, зазначені заохочення мають істотне значення для правильного вирішення справи, адже, всі вони призначені засудженому за сумлінне відношення до праці (під час офіційного працевлаштування засудженого) та за сумлінне виконання засудженим роботи з благоустрою території установи виконання покарань на добровільній (безоплатній) основі.

Апелянт вказує на те що участь у благоустрою території на добровільній і безоплатній основі це суспільно корисна діяльність, заснована на волонтерській праці засудженого, що є безпосереднім видом соціально-виховної роботи адміністрації установи, і тому, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо байдужого відношення засудженого до соціально-виховної роботи.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах відсутні відомості про те, що адміністрація установи пропонувала засудженому ОСОБА_7 інші види виховних заходів чи програми диференційованого виховного впливу, від яких засуджений відмовився.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої захисником апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України та роз`ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 КВК України, передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, додержання ним вимог режиму.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 81 КК України, є не тільки пасивною поведінкою засудженого, яка полягає у утриманні від порушень режиму відбування покарання, порушенні правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне ставлення до праці, поведінка в побуті та інше.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто, «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Така поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а й те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності у поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.12.2016 р. за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років і 1 місяць, з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2016 року скасовано в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , призначеного покарання за ч. 2, ч. 3 ст. 305 КК України, в іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно розпорядження даний вирок набрав законної сили 07 травня 2018 року.

Як вбачається з довідки про початок та закінчення строку покарання і про відбуту частину покарання Державної установи «Роменська ВК №56» від 15.07.2022, ОСОБА_7 засуджений Октябрського районного суду м. Полтави від 26.12.2016 р. за ст.ст. 27 ч. 3, 305 ч. 3, 307 ч. 2, 311 ч. 3, 70 ч. 1, 71 до 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна із зарахуванням в строк з 18.02.2016 року по 07.05.2018 року згідно ст. 72 ч. 5 КК України, початок строку: 26.12.2016 р., кінець строку: 27.12.2023 р., станом на 21.07.2022 р. відбув 8 р. 7 міс. 24 дн., не відбув 1 р. 5 міс. 6 дн.

Відповідно до характеристики від 15.07.2022 р. засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 18.02.2016 року. Під час утримання в СІЗО до праці не залучався, допускав порушення режиму тримання, мав 2 стягнення, адміністрацією установи не заохочувався. Прибув до Роменської ВК (№ 56) 14.07.2018 р., за час відбування покарання характеризувався як з негативного, так і з позитивного боку, але поведінка не стійка, допускав порушення режиму тримання, має 4 стягнення, адміністрацією установи заохочувався 7 разів. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, намагається виконувати їх законні вимоги, в даний час на основному виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з власним небажанням працювати, на профілактичних обліках в установі не перебуває, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам та вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься байдуже. За характером спокійний. У відношенні до оточуючих безконфліктний, товариський. Вину у скоєному злочині визнав частково, не розкаявся.

Згідно з довідки про початок та закінчення строку покарання і про відбуту частину покарання Державної установи «Роменська ВК №56» від 21.02.2023, ОСОБА_7 засуджений Октябрського районного суду м. Полтави від 26.12.2016 р. (з урахуванням вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 р.) за ст.ст. 27 ч. 3, 305 ч. 3, 307 ч. 2, 311 ч. 3, 70 ч. 1, 71 до 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна із зарахуванням в строк з 18.02.2016 року по 07.05.2018 року згідно ст. 72 ч. 5 КК України, початок строку: 26.12.2016 р., кінець строку: 27.12.2023 р., станом на 01.03.2023 р. відбув 9 р. 3 міс. 4 дн., не відбув 9 міс. 26 дн.

Крім того, колегією суддів встановлено, що рішенням комісії державної установи «Роменська виправна колонія № 56» від 15.07.2021 року засудженому відмовлено в застосуванні до нього статті 81 КК України.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що всі доводи захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 є безпідставними та не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах - без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів звертає увагу, що поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого семи заохочень є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.

Встановлені вище обставини не можуть слугувати підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки вони не свідчать про фактичне виправлення засудженого та підтвердження його сумлінної поведінки і ставлення до праці.

Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків та відсутність не погашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст.81 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4