Справа № 393/74/23
пров. 1-кп/393/60/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року смт Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новгородка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 16.01.2023р., відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новгородка Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2023р., близько 19:00 год., обвинувачений ОСОБА_4 перебував на території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , де у нього виникла сварка із потерпілим ОСОБА_5 . У цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у обвинуваченого виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. З метою реалізації вказаного умислу, обвинувачений усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння завдав потерпілому не менше трьох ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя та голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, рани над правою бровою, садна над правою вушною раковиною та у зовнішнього кута верхньої губи з переходом на слизову оболонку, які згідно п.2.3.5 ''Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень'', затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що згідно висновку судово-медичного експерта №65 від 17.01.2023р.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального проступку за обставин, які викладені у обвинувальному акті, визнав повністю та надав показання, що 15.01.2023р., близько 19:00 год., будучи на території домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_2 , він наніс потерпілому кулаком правої руки не менше трьох ударів по обличчю та голові. Заявлений цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 20 000 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., визнав повністю.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду надав покази, що 15.01.2023р., близько 19:00 год., він відпочивав у літній кухні та прокинувся від того, що гавкали собаки. Відкривши двері, він побачив, що біля будинку хтось стоїть, а тому з фонариком пішов йому на зустріч. Коли підійшов до обвинуваченого ОСОБА_4 , останній наніс йому більше трьох ударів кулаком в обличчя. В процесі його побиття, обвинувачений сказав, що потерпілий має відносини з його дружиною. Потім обвинувачений вийшов з двору та пішов, а потерпілий викликав працівників поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду надав покази, що він працює разом із потерпілим. 16.01.2023р. о 07:20 год. до нього зателефонував потерпілий та повідомив, що його не буде на роботі, так як його побили.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000024 від 16.01.2023р., згідно якого 15.01.2023 року від ОСОБА_5 надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального првопорушення ч.1 ст.125 КК України;

- рапортом інспектора СПД №1 (смт Новгородка) відділення поліції №2 (м.Кропивницький) від 15.01.2023р., згідно якого 15.01.2023р. отримано заяву, заявник ОСОБА_5 , заяву зареєстровано в ЄО за №489 від 15.01.2023 року та здійснено виїзд патруля поліції на місце події;

- висновком експерта №65 від 17.01.2023р., згідно якого у ОСОБА_5 маються тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, рани над правою бровою, садна над правою вушною раковиною та у зовнішнього кута верхньої губи з переходом на слизову оболонку. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (-их) предмету (-ів), індивідуальні властивості якого (-их) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитися в строк, вказаний у постанові та відносяться категорії легких тілесних ушкоджень, що згідно п.2.3.5 ''Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень'', затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995р.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.01.2023р. за участі потерпілого, під час якого останній показав як йому було нанесено тілесні ушкодження;

- висновком експерта №130/65 від 31.01.2023р., згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_5 при проведенні судово-медичної експертизи не суперечить механізму утворення, на який потерпілий вказав у протоколі проведення слідчого експерименту за його участі від 18.01.2023р.

Судом також досліджено матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема по справах ''Ірландія проти Сполученого Королівства'' від 18.01.1978р., ''Коробов проти України'' від 21.10.2011р. вказано, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини ''поза розумним сумнівом'', така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України, так як він вчинив умисне легке тілесне ушкодження.

Вина обвинуваченого у вчинені даного кримінального проступку доведена в судовому засіданні ''поза розумним сумнівом'' та випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

При обранні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обвинувачений скоїв кримінальний проступок, що згідно ст.12 КК України. Обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, а також повністю визнав цивільний позов, заявлений потерпілим. На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, осіб на утриманні не має, не працює, раніше не судимий, добровільно не відшкодував шкоду завдану потерпілому.

У обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України, зазначено щире каяття.

Однак, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 06.07.2021р. по справі №243/3208/19 викладено висновок, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Суд відзначає, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального проступку визнав, але жодних дій для примирення з потерпілим не вчинив, завдану шкоду добровільно не відшкодував, бажання виправити наслідки вчиненого не виявляв, щирого жалю з приводу вчиненого та осуду своєї поведінки не висловив, а тому суд вважає, що факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

За таких підстав, суд вважає, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, судом також не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009р., в якому суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, обставини справи та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що останньому необхідно призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром, на думку суду, відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є справедливим, а також необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

По даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 20 000 грн. моральної шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням, а також 1500 грн. витрат на правову допомогу. Позов мотивований тим, що за вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений не вибачився перед потерпілим, не запропонував будь-якої моральної компенсації за нанесенні тілесні ушкодження, що викликало обурення у потерпілого та підірвало віру у справедливість і людяність, тим самим погіршивши морально-психологічний стан потерпілого. Тому, потерпілий оцінює завдану йому кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд, враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також повне визнання цивільного позову обвинуваченим, вважає, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

У своєму рішенні від 23.01.2014р. в справі ''East/West Alliance Limited проти України'' Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про стягнення судових витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах №821/227/17, №726/549/19, №810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст.91 КПК). Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.03.2023р. по справі №730/546/21 провадження №51-2599км22.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу потерпілий надав - договір про надання правової допомоги від 17.03.2023р., розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу згідно договору від 17.03.2023р. та квитанцію від 17.03.2023р. про сплату 1500 грн. адвокату за надання правової допомоги згідно договору.

Згідно ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Таким чином, суд вважає, що понесені потерпілим витрати на правову допомогу підтверджені наданими суду документами, а тому з обвинуваченого необхідно стягнути на користь потерпілого 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Витрати по справі, пов`язані із залученням експерта та речові докази відсутні.

Міра запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню до обвинуваченого не застосовувалась і підстав для її застосування до набрання вироком законної сили не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 366-368, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням-задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот)грн.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Новгородківський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (направити) обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1