КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000015,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25.01.2019 року за №0000015, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 305 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 та реєстр матеріалів кримінального провадження направлено до Дніпровського районного суду м. Києва після закінчення строку досудового розслідування, що знайшло своє підтвердження дослідженими доказами.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства України; обвинувальний акт з додатками повернути до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що кримінальне провадження, в межах якого прийняте оскаржуване рішення, на момент заявлення клопотання стороною захисту про закриття кримінального провадження уже перебувало на стадії судового слідства; підготовче судове засідання проведено 27.05.2019, а відтак стороною захисту пропущений строк подання такого клопотання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника і обвинуваченого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК України).

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин, а суд в межах визначених повноважень здійснює відповідний контроль за дотриманням цих строків.

Законом України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року частину першу статті 284 КПК України було доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Внесені зміни кореспондують загальній засаді кримінального провадження, закріпленій у статті 28 КПК України, відповідно до якої розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, і співвідносяться з практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини (пункт 68), Вемхофф проти Німеччини (пункт 18). При цьому ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» вказав, що період, який має братися до уваги, повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).

В інтерпретації ж до чинного КПК України цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК України починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Частиною 5 ст. 219 КПК України передбачено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (частина 5 статті 219 КПК України). Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Частина 4 статті 219 КПК України встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до статті 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду. Тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).

У вказаному кримінальному провадженні судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2019 внесені відомості до Державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (кримінальне провадження №0000015).

Після зміни обвинувачення в суді ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 305 КК України.

Строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не продовжувався.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, 06.02.2019 ОСОБА_6 повідомили про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (повідомлення про зміну підозри за ч. 2 ст. 307 КК України - 05.04.2019).

Виходячи з наведеного, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчувався в двохмісячний строк з моменту оголошення про підозри, тобто 06.04.2019.

05.04.2019 повідомлену ОСОБА_6 та захиснику про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження.

05.04.2019 ОСОБА_6 та його захисник ознайомилися з матеріалами досудового розслідування, що підтверджується протоколом доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування (т. 1 а.с. 181), де зазначено, що підозрюваний та захисник ознайомилися з матеріалами досудового розслідування в повному обсязі, тобто 06.04.2019 - кінцевий день двохмісячного строку досудового розслідування , у який сторона обвинувачення, дотримуючись строків досудового розслідування, була зобов`язана звернутися до суду з обвинувальним актом.

11.04.2019 захиснику вручена копія обвинувального акту та копія реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 1, а.с. 14).

15.04.2019 підозрюваному вручена копія обвинувального акту та копія реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 1, а.с. 13).

При цьому, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 та реєстр матеріалів досудового розслідування прокурор направив до Дніпровського районного суду м. Києва 18.04.2019, тобто після закінчення строку досудового розслідування (т. 1, а.с. 15).

З огляду на викладене, строк досудового розслідування закінчився 06.04.2019, а прокурор направив обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 до суду 18.04.2019, тобто поза межами строку.

Прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував щодо строків спрямування обвинувального акту до суду, водночас наполягав, що питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України вирішується судом на стадії підготовчого судового засідання.

Вирішення судом зазначеного питання під час судового розгляду, на переконання прокурора, не узгоджується із вимогами КПК України.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а отже, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Отже, закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України за наявності відповідних підстав незалежно від стадії судового провадження є обов`язком суду і не суперечить положенням КПК України, а відтак доводи прокурора є неспроможними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року єзаконною, обґрунтованою та вмотивованою, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 , - без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/240/2023

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1