Номер провадження: 11-кп/813/1391/23
Справа № 498/747/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 березня 2023 року про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000206, внесеному до ЄРДР 06.12.2020 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, проступку, передбаченого ч. 1ст. 296 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури.

Неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, визнано виним у вчиненні кримінального проступку, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1ст. 296 КК України.

Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження.

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, 06.12.2020 року приблизно о 00 год. 20 хв., знаходячись в громадському місці, а саме на території ринку в смт. Цебрикове Роздільнянського району Одеської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановленні норми суспільної поведінки, з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та використовуючи малозначний та надуманий привід, без жодних пояснень в присутності сторонніх осіб, умисно наніс останньому кулаком лівої руки один удар в область обличчя. В результаті протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозгової травми у формі струсу головного мозку, перелом коронкової частини першого зуба верхньої щелепи праворуч, забито-рвана рана нижньої губи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

На час вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , - виповнилося 15 років, тому відповідно до ст. 22 КК України він не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме:

- на час вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось 15 років, проте суд у порушення вимог ч.2 ст. 22 КК України, мотивуючи, що кримінальна відповідальність за даний злочин настає з 16 років, а ОСОБА_9 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, тобто суд неправильно тлумачив закон, який суперечить його точному змісту;

- суд застосував до неповнолітнього ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру, керуючись вимогам ст. 498, 500, 501 КПК України, які у даному випадку не підлягають застосуванню;

- у резолютивній частині ухвали, суд постановив неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1ст. 296 КК України.

За таких обставин, прокурор просить ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 березня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Захисник поклався на розсуд суду.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності ОСОБА_9 , неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_9 враховується, що останній належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавав, а також те, що в апеляційній скарзі фактично не ставить вимоги про погіршення його становища.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді кримінальних проваджень щодо малолітніх осіб судам необхідно дотримуватись:

- «Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх ("Пекінські правила")»;

- «Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права», прийнятого 16.12.1966 року Генеральною Асамблеєю ООН;

- «Декларації прав дитини», прийняту резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року.

Кримінальне провадження щодо неповнолітніх здійснюється у загальному порядку з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК, та із дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користуватися додатковими гарантіями, встановленими вітчизняним законом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Примусовими заходами виховного характеру є певні заходи, які застосовуються до неповнолітнього в разі вчинення такою особою кримінального правопорушення, які полягають у звільненні від кримінальної відповідальності, або застосуванні відповідного заходу адміністративного впливу.

Відповідно до законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин (частина перша статті 97 КК України), а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України (стаття 498 КПК України).

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого посилання суду першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частині ухвали про те, що ОСОБА_9 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

З правових приписів ч. 1 ст. 18 КК України вбачається, що суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Особа вважається такою, що досягла певного віку з 00 годин наступної доби після дати народження.

Частиною 2 ст. 22 КК України передбачено, що за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 296 КК України підлягають кримінальній відповідальності у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_9 на час вчинення суспільно небезпечних діянь 06.12.2020 року, досяг 14 річного віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 296 КК України, тобто ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального проступку був суб`єктом злочину.

У свою чергу, залежно від змісту і достатності зібраних під час досудового розслідування доказів щодо підозрюваного прокурор може звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі частини першої статті 97 КК України (неповнолітній, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання);

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (частина друга статті 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до частини першої статті 105 КК України.

Якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду (стаття 497 КПК України).

Відповідно до статті 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У такому випадку суд, постановивши обвинувальний вирок, разом з тим у самому вироку зазначає, що покарання особі не призначається, тобто суд постановляє обвинувальний вирок без призначення покарання або засуджує без покарання. Водночас, при засудженні особи без призначення покарання, один з найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності - осуд особи, яка вчинила злочин, залишається і знаходить своє відображення в обвинувальному вироку.

При цьому, підставою для звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності або від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру виступає можливість їх виправлення без призначення покарання. Можливість такого виправлення випливає з оцінки поведінки неповнолітнього до і після вчинення злочину, його ставлення до навчання, роботи та інших обставин, що свідчать про невелику небезпечність особи неповнолітнього.

Так, за змістом положень ст. 97 КК неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання.

Відповідно до п. 16 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2017р. N 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання, щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру.

Отже, у контексті вище наведеного рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК України), звільнення від відбування покарання» (статті 75,79,104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч. 1 ст. 412 КПК України, які були допущені судом першої інстанції, та які тягнуть за собою скасування оскарженого судового рішення.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення не можуть бути усунені в порядку апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , - задовольнити.

Ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 березня 2023 року про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000206, внесеному до ЄРДР 06.12.2020 року, відносно ОСОБА_9 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 296 КК України, - скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження, в іншому складі суду.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3