Справа № 521/9398/23
Провадження № 1-кп/521/1424/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Одесі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000026 від 30.01.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, командир відділення військової частини НОМЕР_1 , сержанта,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_2 , 30 січня 2023 року, близько 00 год. 10 хв., перебуваючи за місцем тимчасового розташування особового складу підрозділу військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення статутних вимог, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв закріплену за ним табельну вогнепальну зброю - 9 мм пістолет ПМ з серійним № НОМЕР_3 , знаходячись у приміщенні не пристосованому для розряджання та чищення зброї, при проведенні неповного розбирання 9 мм пістолету ГІМ № НОМЕР_3 , не перевірив наявність патрона у патроннику та, зачепивши спусковий гачок пальцем руки, здійснив постріл в бік солдата ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав дотичне вогнепальне кульове поранення, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України - порушення правил поводження зі зброєю, якщо це заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив порушення правил поводження зі зброєю, яке заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 414 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України визнав повністю та суду пояснив, обставини справи як зазначено в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні участі не приймав. Подав до суду заяву, в якій просить провести судове засідання без його участі у зв`язку з перебуванням у зоні бойових дій. Щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_4 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту якого він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, яке заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12", зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, із застосуванням ст. 58 КК України, у виді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, особу винуватого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією, характеризується позитивно за місцем служби, вчинив необережний нетяжкий злочин, думку потерпілого.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність у потерпілого будь-яких претензій майнового чи іншого характеру до обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка його обтяжує, ураховуючи також думку прокурора та потерпілого щодо виду і міри покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для призначення покарання у вигляді службового обмеження.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, наявність обставини, яка обтяжуює його покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, продовжує боронити державу від загарбницьких дій Російської Федерації, має сім`ю.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Покарання у вигляді службового обмеження, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи, висновок експерта №36 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської міської ради вартістю проведення 451 грн.68 коп., судово балістичної експертизи, висновок експерта № CE-19/115-23/3460-БЛ Миколаївського НДЕКЦ МВС України, вартістю проведення 6418 грн.52 коп.

Питання про дол. речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 375, 376КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України та призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення 20 (двадцять) відсотків.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 00 коп. на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: предмет схожий на гільзу 9х18 з маркуванням на задній частині «10 90» запакований до сейф-пакету №5438252; предмет схожий на кулю від патрону 9х18, вилучений та запакований до сейф-пакету №5438251; предмет схожий на табельну вогнепальну зброю пістолет ПМ з маркуванням НОМЕР_4 та предмет схожий на магазин до нього з 4 патронами схожими на патрони 9х18 з маркуванням на задній частині «10 90», які виданні, вилучені та запаковані до сейф-пакету М1008770, передані на зберігання до військової частини НОМЕР_2 - вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1