Справа № 161/8777/23 Провадження №11-сс/802/265/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваної - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 (ЄРДР за № 0000301),

В С Т А Н О В И В:

Слідчий слідчого відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нововолинськ Волинської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000301.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено, застосовано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання підозрюваній, в межах строку досудового розслідування, тобто з 31.05.2023 року до 25.07.2023 року включно. Також покладено на підозрювану ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Також зазначає, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом схиляння свідків та потерпілих до надання неправдивих показів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, підозрювану та її захисника, які заперечували доводи апеляційної скарги і просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до приписів ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, відмовляючи в обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя правильно застосував вимоги ч.4 ст.194 КПК України, відповідно до якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, тобто наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків згідно ст.177 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під 0000301 від 23.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, 25 травня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Слідчий суддя розглядаючи клопотання слідчого встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується доданими матеріалами.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя вірно врахував вік ОСОБА_8 , стан її здоров`я, наявність у підозрюваної постійного місця проживання, за яким вона харакетризується позитивно, стійких соціальних зв`язків, те, що вона одружена, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима, не уникає явки до органу досудового розслідування, з`явилася за першим викликом слідчого та суду, тому ризики, що вказані у клопотанні є лише суб`єктивним припущенням слідчого та прокурора, оскільки ні слідчим, ні прокурором не доведена реальна можливість підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду, те, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки жодних доводів цього не наведено.

Саме лише посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не свідчить про безумовне недотримання нею процесуальних обов`язків, які на неї можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Аналогічні твердження неодноразово знаходили своє відображення і у ряді рішень Європейського суду з прав людини.

Зокрема ЄСПЛ у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Згідно з п.88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила сталі 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Не може утримання підозрюваного під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Вирішуючи питання про запобіжний захід, суд повинен враховувати вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Харченко проти України», «Комарова проти України», «Калашніков проти Росії», в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок слідчого судді, що до ОСОБА_8 може бути застосовано більш м`який запобіжний захід ніж домашній арешт, а саме - особисте зобов`язання, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а тому зазначені в клопотанні слідчого підстави, в яких він просить застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: