Справа № 732/767/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/400/23
Категорія - ч. 4 ст. 153 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 29 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003193, провадження за апеляційними скаргами прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бірки, Чернігівського району, Чернігівської області, з незакінченою базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

30 липня 2010 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком у 2 роки;

11 лютого 2011 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

15 листопада 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 153, ч.6 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить змінити вирок в частині не включення відомостей про ОСОБА_9 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи та доповнити резолютивну частину відповідною інформацією. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, яке вчинене ним після набрання чинності Закону № 409-ІХ та щодо малолітньої особи. Також, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку не зазначено відомості про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи;

- адвокат ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та провадження по справі закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на підставі досліджених в ході судового розгляду доказів не можливо зробити висновок про беззаперечну винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та наявність в його діях складу кримінального правопорушення. Вказує, що в порушення ст.. 354 КПК України місцевий суд допитав малолітню потерпілу у присутності свідка ОСОБА_10 (матері потерпілої) і сторона захисту наполягала, що свідок чинить психологічний тиск, а згодом ОСОБА_10 було повторно допитано, як свідка. Захисник стверджує, що показання свідка ОСОБА_10 є непослідовними, вона постійно плуталася та змінювала їх і на її переконання неприязні відносини, що склалися у родині могли спонукати свідка надати неправдиві покази відносно ОСОБА_9 .

Захисник стверджує, що в порушення норм ст. 240 КПК України, перед початком слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 , слідчий запропонував останньому розповісти те, що він говорив у протоколі допиту, а не відтворити дії, обставини певної події. І проведений слідчий експеримент фактично є допитом, на той час підозрюваного.

На переконання апелянта протокол негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи від 9 серпня 2022 року слід визнати недопустимим доказом, оскільки на той момент ОСОБА_9 вже був затриманою особою, перебував у приміщенні поліції, у службовому кабінеті, а не за місцем тримання затриманих, що виключає можливість сприйняття ним інших присутніх осіб, як таких, яким можна довіряти. Крім того, звертає увагу, що кабінет у відділку поліції, не є публічно доступним місцем.

Захисник також звертає увагу, що при оцінці доказів необхідно зважати на висновок судово- психіатричної експертизи ОСОБА_9 , згідно якої він має ознаки психічного розладу - легку розумову відсталість.

Також апелянт зазначає, що в порушення норм п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд у вироку зазначивши в описовій частині, що епізод не знайшов свого підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами, не виправдав ОСОБА_9 за вказаним епізодом у резолютивній частині.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з ним спільно проживає та є членом його сім`ї, не досягла чотирнадцяти років, 29 червня 2022 року в обідній час (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , посягаючи на статеву недоторканність і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток особи, яка не досягла чотирнадцяти років, маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло ОСОБА_11 , яка в той час лежала на ліжку та спала, з сексуальних мотивів, з метою задоволення статевої пристрасті, вчинив щодо малолітньої потерпілої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_11 , які полягали у доторках до її статевих органів, сідниць та грудей. У подальшому, побачивши, що малолітня ОСОБА_11 прокинулась, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло ОСОБА_11 , використовуючи свою фізичну силу та перевагу, застосовуючи насильство, яке полягало в утримуванні обох рук малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , подолав опір останньої, та здійснив доторки своєю рукою до статевих органів, сідниць та грудей ОСОБА_11 , чим вчинив щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту та просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо визнання ряду доказів неналежними та недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що в той день її матір була на городі, а вона спала в будинку. ОСОБА_9 почав лізти до неї та торкатися. Вона пручалася та намагалася втекти, але він не дозволяв. Почала звати матір, яка прибігла, побачила у вікно, коли батько був на ній;

- свідка ОСОБА_10 яка пояснила, що 29 червня 2022 року вона була на городі та почула крики доньки, підбігши до вікна будинку побачила, як ОСОБА_9 стояв біля ліжка з донькою та чіплявся до неї, вона забігла до хати та відштовхнула його від дитини.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- висновку експерта № 44 від 29 червня 2022 року згідно якого за результатами огляду громадянки ОСОБА_11 , 2010 року народження, ушкоджень її статевих органів не виявлено, виявлений синець тилу правої кисті, утворений дією твердого предмета, за механізмом не менше одного удару (або тиску), відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я, відповідає можливості утворення 29 червня 2022 року;

- протоколі слідчого експерименту від 1 липня 2022 року проведеного за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , у присутності її законного представника та педагога. В ході проведення вказаної слідчої дії потерпіла розповідала та показала на манекені, за яких обставин 29 червня 2022 року в той час, як вона спала на ліжку, щодо неї вчиняв дії сексуального характеру її батько ОСОБА_9 , як він утримував її руки та торкався руками її статевих органів. Потерпіла показала, куди впав її батько, коли його відштовхнула від неї мати;

- висновку судово-психіатричного експерта № 218/230 від 4 серпня 2022 року згідно якого у ОСОБА_11 ознак психічного характеру не виявлено, за своїм психічним станом на теперішній час в цілому на своєму віковому рівні здатна правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_11 за своїм психічним станом вцілому на своєму віковому рівні була здатна правильно розуміти характер і значення вчинених відносно неї дій, що досліджуються у кримінальному провадженні. Паталогічної схильності ознак фантазування на період експертного дослідження у ОСОБА_11 не виявлено. В цілому підекспертна має довільну змішану пам`ять, яка в свою чергу не перешкоджає їй правильності сприйняття, запам`ятовування, відтворення фактів, що мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення;

- протоколі слідчого експерименту від 1 липня 2022 року та відеозапису слідчої дії, яку було проведено зі свідком ОСОБА_10 (матір`ю потерпілої). Під час слідчого експерименту свідок пояснила та на місці показала, як 29 червня 2022 року вона перебувала на городі біля будинку, донька спала в будинку, згодом почула крики доньки з будинку. Коли вона підійшла до вікна, то побачила, що ОСОБА_9 стоїть біля ліжка, на котрому лежить донька, знаходився він між її ніг, лівою рукою він тримав її руки та правою рукою тримав її статеві органи поверх штанів. Вона забігла у будинок та відштовхнула ОСОБА_9 від доньки та сказала їй тікати;

- протоколі слідчого експерименту від 2 серпня 2022 року та відеозапису слідчої дії, проведеної за участі обвинуваченого ОСОБА_9 в ході якої останній розповів та на місці показав, за яких обставин вчинив кримінальні правопорушення відносно своєї доньки ОСОБА_11 . При цьому розповідав, як "загравав" до доньки ще у лютому 2022 року. Повідомив, що 29 червня 2022 року торкався її грудей. ОСОБА_9 зазначав, що чіплявся до доньки, бо перебував у стані алкогольного сп`яніння, "біс поплутав", каявся;

- протоколі про результати проведення негласні слідчі (розшукові) дії аудіо-, відео котроль особи від 9 серпня 2022 року, згідно якого ОСОБА_9 , співрозмовникові розповідав про те, як торкався статевих органів та грудей доньки, за що і був затриманий. Зазначав, що робив подібне і раніше.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 .

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечних діянь й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Посилання в апеляційній скарзі на непослідовність та зміну показань малолітньою потерпілою та свідком ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що такі показання враховувалися в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадження, які узгоджуються між собою та не викликають обґрунтованих сумнівів.

Відносно доводів сторони захисту, що судом першої інстанції в порушення 354 КПК України було допитано малолітню потерпілу у присутності свідка ОСОБА_10 , а потім останню було повторно допитано, то такі доводи колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.. 352 КПК України кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду. За клопотанням сторони кримінального провадження або самого свідка свідок допитується за відсутності певного допитаного свідка. Свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався. Допитаний свідок може бути залишений у залі судового засідання.

Враховуючи, що свідок ОСОБА_10 була допитана в судовому засіданні 23 грудня 2022 року, а допит малолітньої потерпілої відбувався в судовому засіданні 27 лютого 2023 року, то повторний допит вказаного свідка в судовому засіданні 27 лютого 2023 року, з огляду на вище зазначені норми КПК України, яким регламентовано допит свідків, відбувся без порушення процесуальних норм.

Крім того, колегія суддів враховує, що у статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство в тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Процедура опитування дитини регламентується ст. 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства: 1. Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення: а) проведення опитувань дитини без необґрунтованої затримки, відразу після повідомлення фактів компетентним органам; б) проведення опитувань дитини, якщо це необхідно, у спеціально обладнаному та прилаштованому для цих цілей приміщенні; в) проведення опитувань дитини особою, спеціально підготовленою для цих цілей; г) проведення всіх опитувань дитини одними й тими самими особами, якщо це можливо та де це доцільно; д) якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження; е) можливості супроводження дитини її законним представником або, де це доцільно, дорослим, якого вона сама вибирає, якщо стосовно цієї особи не буде винесено мотивованого рішення про інше. 2. Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення можливості запису на відеоплівку опитування жертви або, де це доцільно, свідка дитини та прийняття таких відеосвідчень як доказу в суді згідно з нормами її національного законодавства.

І враховуючи, що в судовому засіданні суду першої інстанції малолітня потерпіла, згідно журналу судового засідання, висловила бажання щодо надання показань лише у присутності матері, ОСОБА_10 , то її допит за присутності матері було проведено у спосіб, який зможе найменше її травмувати та із залученням психолога і законного представника, які не заперечували проти присутності матері (свідка ОСОБА_10 ) при допиті малолітньої потерпілої.

Доводи сторони захисту про недопустимість, як доказу протоколу слідчого експерименту, проведеного за участі ОСОБА_9 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Зазначеному протоколу слідчого експерименту місцевий суд надав відповідну правову оцінку з точки зору належності та допустимості в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий експеримент за своєю правової природою істотно відрізняється від допиту обвинуваченого, і його особливості зумовлюють відповідний порядок дослідження у суді, який здійснюється шляхом дослідження змісту протоколу та перегляду відеозапису слідчої дії. Суд першої інстанції безпосередньо дослідив протокол і відеозапис слідчого експерименту, описав у вироку відомості щодо послідовності дій обвинуваченого під час відтворення дій та обставин подій.

Колегія суддів приходить до висновку про дотримання процедури такої слідчої дії, з огляду на те, що обвинувачений у присутності захисника, самостійно відтворює обставини вчиненого злочину. Тиску з боку працівників поліції на учасників слідчої дії не було. Свої пояснення обвинувачений надавав ініціативно, детально, демонструючи обставини вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 . Жодних заяв про можливий тиск з боку працівників поліції, як і скарг щодо порушень в ході проведення даної слідчої дії від обвинуваченого та його захисника не надходило.

Доводи апеляційної скарги захисника, що протокол негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи від 9 серпня 2022 року слід визнати недопустимим доказом, оскільки на той момент ОСОБА_9 вже був затриманою особою, перебував у приміщенні поліції і таке не є публічно доступним місцем, колегія суддів визнає надуманими, оскільки ч. 3 ст. 267 КПК України передбачено, що приміщення, які спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені відповідно до закону (приміщення з примусового утримання осіб у зв`язку з відбуттям покарання, затримання, взяттям під варту тощо), мають статус публічно доступних, до яких і відноситься відділ поліції.

В ході апеляційного розгляду також не зайшли свого підтвердження і посилання апелянта, що в порушення норм п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд першої інстанції у вироку, зазначивши в описовій частині, що епізод не знайшов свого підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами, не виправдав ОСОБА_9 за вказаним епізодом у резолютивній частині.

Вимоги щодо змісту вироку встановлені у ст.374 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.4 даної норми закону у разі визнання особи виправданою у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема рішення про визнання особи невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та її виправдання.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема рішення про визнання особи винуватою у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

При цьому, як зазначено у цьому ж пункті, якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений.

Тобто, лише при пред`явленні особі декількох обвинувачень резолютивна частина вироку, за певних обставин, може містити рішення як про виправдання особи за одним обвинуваченням, так і про її засудження за іншим обвинуваченням.

По епізоду обвинувачення, що ставився у провину ОСОБА_9 і мав місце 29 червня 2022 року, близько 10 год. 00 хв. та кваліфіковано за ч. 4 ст. 153 КК України, не було встановлено беззаперечних доказів та його було обґрунтовано виключено судом першої інстанції з обвинувачення, в зв`язку з чим його дії по епізоду, що мав місце 29 червня 2022 року в обідній час, були вірно перекваліфіковано з ч. 6 на ч. 4 ст. 153 КК України через відсутність кваліфікуючої ознаки - повторність.

Враховуючи, що в результаті судового розгляду було встановлено, що інкриміновані ОСОБА_9 дії фактично охоплюються одним тотожним обвинуваченням, суд першої інстанції обґрунтовано у резолютивній частині вироку зазначив лише про визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України без зазначення про його виправдання за цією ж нормою Кримінального Закону.

З огляду на наведене, апеляційний суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди та з якою винний перебуває у сімейних відносинах, доведена поза розумним сумнівом, оскільки таке доведення випливає із сукупності ознак, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Тому дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 153 КК України.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції є слушними доводи прокурора про необхідність включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (далі - Реєстр).

Оскільки Верховною Радою України 19 грудня 2019 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи», було створено відповідний Реєстр, для забезпечення збирання, зберігання, захисту обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Крім того, вищевказаним Законом внесені зміни до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, якою встановлені вимоги до змісту вироку, а саме зазначено, що в резолютивній частині обвинувального вироку окрім іншого зазначається рішення, про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи те, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, тобто у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, який ним був вчинений після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи» №409-IX від 19 грудня 2019 року, тому, необхідно включити інформацію про ОСОБА_9 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, а тому вирок суду підлягає зміні в цій частині.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має судимості, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем утримання під вартою, взяв до уваги висновок експерта щодо психічного стану обвинуваченого. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_9 - змінити.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, включити інформацію про ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірки, Чернігівського району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».

В решті цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції а для засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4