Справа № 936/634/23
Провадження № 1-кп/936/82/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2023 р. смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000050 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого згідно вимог ст.89 К України,

про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

12.06.2023 до провадження Воловецького районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуроратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000050 від 14.04.2023 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 12.04.2023 близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки з ОСОБА_7 , яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів руками по обличчю потерпілої ОСОБА_7 , внаслідок чого згідно висновку судово- медичної експертизи спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців та садна лівого колінного суглобу.

Виявлене тілесне ушкодження у вигляді синців обличчя та садна лівого колінного суглобу за ступенем тяжкості згідно наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року "Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" п.2.3.5 кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні прокурор посилаючись на те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_5 у стані неосудності, просить застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи без її участі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 та законного представника ОСОБА_6 не оспорював фактичні обставини справи та не заперечив щодо задоволення клопотання. Пояснив суду, що з потерпілою у нього неприязні відносини, її аморальний спосіб життя викликає в нього обурення, через що виникають конфлікти. Додав, що проживає в будинку разом із своєю бабусею ОСОБА_6 , яка є його законним представником, здійснює за нею догляд, готує їжу, допомагає по господарству, оскільки вона є особою похилого віку та потребує його допомоги.

Захисник та законний представник також підтримали клопотання прокурора.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Згідно з ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як вбачається із змісту ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У відповідності до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Частиною 2 ст.94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Положеннями ст. 513 КПК України визначено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

Якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом.

Неосудність є юридичним поняттям, тому висновок про можливість застосування до особи положень ст.19 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Судом встановлено, що згідно висновку судово- психіатричного експерта №147 від 25.05.2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії параноїдної форми, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом у стані ремісії. Через наявний психічний розлад ОСОБА_5 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії, керувати ними, вірно сприймати факти, які мають значення по справі; питання осудності відноситься до компетенції суду; поряд з відбуттям покарання, ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування.

Водночас з даних, що містяться у висновку щодо психічного стану ОСОБА_5 встановлено, що свідомість його не порушена, орієнтація всіх видів збережена, доступний мовному контакту, на запитання відповідає по суті, мислення за темпом не порушене з елементами паралогії, маячних ідей не висловлює, про інкриміновані йому діяння розповідає детально, визнає себе винним, підтверджує покази, які давав в процесі слідства, пам`ять, інтелект збережені, емоційно лабільний. На час огляду у ОСОБА_5 спостерігається стан ремісії, про що свідчать відсутність психотичної симптоматики протягом тривалого часу, але наявні помірно виражені зміни особистості у вигляді порушення мислення, емоцій. Психічний стан ОСОБА_5 обмежує його здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Надаючи оцінку вищезазначеному висновку експерта, а також чітким, логічним, послідовним показам обвинуваченого в судовому засіданні, які свідчать про його здатність надавати оцінку своїм діям та їх наслідкам, до мислення та орієнтації у обстановці, в якій він перебуває, нормальне сприйняття часу, місця та обставин, суд вважає, що психічний розлад, наявний у ОСОБА_5 , не настільки виражений, щоб він не міг у повінй мірі усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такий розлад обмежував, але не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто критерії поняття "неосудність", визначені ч.2 ст.19 КК України - відсутні.

Одночасно суд констатує, що до матеріалів кримінального провадження не додано інших доказів вчинення ОСОБА_5 інкримінованого суспільно- небезпечного діяння у стані неосудності, стороною обвинувачення не доведено, що на період вчинення суспільно-небезпечного діяння він повністю не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання, а відтак застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у зв`язку з неосудністю - є неможливим.

Враховуючи, що неосудність ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не встановлена та не доведена належними та достатніми доказами, суд вважає за необхідне кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру закрити на підставі ч.5 ст.513 КПК України.

Процесуальних витрат немає.

Цивільніий позов по справі не заявлено.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 512, 513, 516 КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру - відмовити.

Кримінальне провадження за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку- закрити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 14.07.2023.

Суддя ОСОБА_1