Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/396/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши переглянувши у письмовому провадженні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 з доповненнями на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Маловисківського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 09 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2023 року суд першої інстанції за клопотанням прокурора продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 липня 2023 року включно.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ризики, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, а саме останній зможе ухилитися від суду та продовжити злочинну діяльність.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а отже відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт за місцем його реєстрації та проживання із застосуванням з покладенням на нього відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики на які вказує прокурор є безпідставними та не підтверджуються доказами.

Звертає увагу на те, що він свою вину у вчиненому злочині визнає повністю, співпрацював з органом досудового розслідування.

Також зазначає, що він має постійне місце проживання де і зареєстрований. Має соціальні зв`язки з рідними та своєю матір`ю. Також хоча і не офіційно але працює в приватних осіб , виконував будівельні роботи.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його стан здоров`я. Зокрема його захисник надав дві медичні довідки, які підтверджують наявність хронічних захворювань (ВІЛ ІІІ стадія, Гепатит С), а також він проходить лікування (ЗПТ замісна підтримуюча терапія) та отримує ліки. В теперішній час його стан здоров`я погіршився, у зв`язку з неналежним лікуванням.

Дослідивши надані судом першої інстанції матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Маловисківського районного суду Кіровоградської області на стадії підготовчого судового розгляду перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 09 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні 17 травня 2023 року прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурором зазначено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження було встановлено наявність ризиків, які передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати на час розгляду кримінального провадження в суді та, які не відпали на даний час. Отже, для запобігання ризикам переховування ОСОБА_5 від суду, незаконного випливу на свідків, продовження злочинної діяльності чи вчинення інших злочинів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, суд першої інстанції продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 липня 2023 року включно.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Виходячи зі змісту ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході вирішення питання про доцільність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції визнав, що у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке поставлено у провину обвинуваченому.

Також, доведеним є ризик, що ОСОБА_5 може вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки він, маючи не зняту та непогашену судимість, вчиняв кримінальні правопорушення, що системність порушення загальновизнаних норм поведінки.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що при вирішені питання продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з наявністю яких закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а також врахував доводи сторони захисту.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зауважує, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає характеру і тяжкості кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, не дають можливості ухилення від слідства та суду, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається обвинувачений були враховані судом першої інстанції, що відображено у мотивувальній частині рішення, проте, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4