ЄУ № 712/7529/23
Провадження №1-кп/712/678/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 03.11.2022, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рождественське Драбівського району Черкаської області, громадянки України, яка має вищу освіту, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом виконуючого обов`язки начальника Головного управління ДПС у Черкаській області № 116-о від 19.07.2022, ОСОБА_5 призначено на посаду головного державного інспектора по роботі з податковим боргом у м. Черкасах управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Черкаській області.

Згідно Положення про Державну податкову службу України (далі Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 - Державна податкова служба України (далі - ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Відповідно до підпунктів 9 та 15, до пункту 4 Положення, ДПС відповідно до покладених на неї завдань:

9) забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, інших реєстрів, банків і баз даних, ведення яких покладено законодавством на ДПС, а також реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

15) складає стосовно платників податків - фізичних осіб та посадових осіб платників податків - юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення та виносить постанови у справах про адміністративні правопорушення у порядку, встановленому законом;

Згідно підпунктів 14 до пункту 5 Положення, ДПС з метою організації своєї діяльності забезпечує в межах своїх повноважень реалізацію державної політики щодо державної таємниці та захисту інформації, контроль за її збереженням у ДПС, а також мобілізаційну підготовку, мобілізацію та контроль за здійсненням таких заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 № 3781-XII зі змінами та доповненнями до правоохоронних органів належать органи зокрема: органи державного фінансового контролю, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Отже, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду головного державного інспектора по роботі з податковим боргом у м. Черкасах управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Черкаській області, з моменту призначення на зазначену посаду була працівником правоохоронного органу, постійно здійснювала функції представника влади, а тому відповідно до ч. 3 ст. 18 та примітки 1 ст. 364 КК України була службовою особою.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (далі ПКУ) платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

У відповідності до підпункту 21.1.6 пункту 21.1 статті 21 ПКУ посадових та службових осіб контролюючих органів зобов`язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи.

Відповідно до положень ПКУ, згідно статті 70 «Державний реєстр фізичних осіб - платників податків»: пунктом 70.15. відомості з Державного реєстру: підпунктом 70.15.1. використовуються контролюючими органами виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України; підпунктом 70.15.2. є інформацією з обмеженим доступом, крім відомостей про взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Положення статті 21 Закону України «Про інформацію» передбачають, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Посадові особи контролюючих органів відповідно до п. 342.4 ст. 342 ПКУ, є державними службовцями.

Згідно вимог статті 8 «Основні обов`язки державного службовця» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928):

-державний службовець зобов`язаний, дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;

-зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню.

Відповідно до Порядку, інформація з «Державного реєстру фізичних осіб - платників податків» (далі ДРФО), яка містить персональні дані фізичних осіб - платників податків, передається на паперових носіях або в електронному вигляді безпосередньо Замовнику. Замовник проставляє у Запиті відмітку про отримання інформації. Керівник підрозділу, який отримує інформацію з ДРФО відповідно до наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 29.01.2021 № 130 «Про забезпечення вимог Порядку обробки персональних даних у базі персональних даних ДРФО» зобов`язаний забезпечити ознайомлення працівників, які у зв`язку з виконанням своїх функціональних обов`язків мають доступ до персональних даних з ДРФО, з вимогами законодавства про захист персональних даних та надати управлінню електронних сервісів зобов`язання про нерозголошення персональних даних за формою згідно з додатком.

Отже, ОСОБА_5 , на початку квітня 2022 року більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, знаючи про обмеження доступу до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, перебуваючи в процесі розлучення зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою отримання інформації про майновий стан і доходи ОСОБА_7 за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року для власних цілей, мотивуючи необхідністю отримання інформації для заповнення декларації про майновий стан і доходи надала начальнику відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном, погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Черкаській області ОСОБА_8 номер облікової картки платника податків (далі РНОКПП) ОСОБА_7 , який ОСОБА_8 включила до службової записки № 395/23-00-13-02-15 від 15.04.2022.

У подальшому, наприкінці квітня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи на робочому місці за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від ОСОБА_8 відповідь на запит від 15.04.2022 № 2300-2022-0000268, яка сформована на підставі службової записки від 15.04.2022 № 395/23-00-13-02-15 та містила інформацію з обмеженим доступом щодо ОСОБА_7 , а саме його ПІБ, РНОКПП, джерела отримання доходу, суму доходу та інше, яку в подальшому без відома та згоди ОСОБА_7 на розповсюдження щодо нього конфіденційної інформації, в порушення ст. 21 Закону України «Про інформацію», 02.05.2022 власноручно подала разом із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину до Соснівського районного суду м. Черкаси, тим самим здійснила несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.361-2 КК України, тобто несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

24 липня 2023 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, яка скріплена підписами сторін, прокурор та обвинувачена ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 361-2 КК України. Обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину у зазначеному діянні.

Відповідно до угоди ОСОБА_5 визначено узгоджене покарання, яке остання повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 361-2 КК України, а саме: у виді штрафу у розмір двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, серед іншого, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в ній покарання.

Суд з`ясував, що обвинувачена ОСОБА_5 , розуміючи, що кримінальне провадження стосовно неї може бути розглянуто в судовому засіданні, де вона буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на її користь, просить затвердити угоду. У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 зазначила, що винуватість визнала добровільно із розумінням того, що відмовляється від частини своїх прав, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України. ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 361-2 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник обвинуваченої в судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити.

Таким чином суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст. 361-2 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час підготовчого судового засідання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361-2 КК України, згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Суд шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, дослідження документів переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнала себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та КК України.

Покарання сторонами угоди визначено відповідно до положень ст. ст.50, 65-67 КК України з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про її особу, обставин, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття.

З огляду на викладене, укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства; дії обвинуваченої ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 361-2 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються; сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого впливу зі сторони; узгоджена міра покарання відповідає покаранню, встановленому санкцією ч. 1 ст.361-2 КК України, та загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Згідно з ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин, укладена між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню. Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання у виді двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України під час досудового розслідування і судового провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 314, ч. 2 ст.373, ст. ст.374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 липня 2023 року, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, і призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.).

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі не подачі на нього апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким була затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченій.

Суддя: ОСОБА_1