Справа № 286/3120/20
У Х В А Л А

23.08.2023

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у справі №286/3120/20 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2023 обвинуваченим ОСОБА_3 подано заяву про відвід судді ОСОБА_4 у справі №286/3120/20, з тих підстав, що суддя ОСОБА_4 має до нього свою негативну злість у зв`язку з тим, що він частково відмовлявся від відеоконференцій. Тобто, у судді ОСОБА_4 склалося упереджене ставлення до нього і він не довіряє вказаному судді.

Учасники в судове засідання не з`явилися. Захисник ОСОБА_5 надав заяву, в якій просить судове засідання проводити без його участі. Заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 підтримує в повному обсязі.

Інші учасники про причини неявки не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду заяви.

Дослідивши наведені у заяві доводи, та враховуючи позицію захисника, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

В ч.4 ст.80 КПК України законодавець закріпив, що заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

У відповідності до ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім 'ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Заяву про відвід обвинувачений мотивував тим, що під час судового розгляду кримінального провадження суддя ОСОБА_4 , на його думку, має до нього свою негативну злість у зв`язку з тим, що він частково відмовлявся від відеоконференцій. Тобто, у судді ОСОБА_4 склалося упереджене ставлення до нього і він не довіряє вказаному судді.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях визначено наступний підхід до оцінки безсторонності суду, що розглядає справу.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, № 255, с.12, п.27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Судом зазначається, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Оцінюючи стосунки, що розглядаються, суд відмічає, що заявлений ОСОБА_3 відвід не містить належних та достовірних даних, які би свідчили про те, що суд не є безстороннім і упередженим, та надавали можливість вважати сумніви обвинуваченого об`єктивно обґрунтованими. Відповідно наведені ОСОБА_3 аргументи щодо наявності у судді почуття злості до нього - обвинуваченого будь-якими доказами об`єктивно не підтверджуються і не можуть бути підставами для відводу в розумінні положень ст. 75 КПК України.

Таким чином, аналізуючи правовідносини, що склалися, та норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у справі №286/3120/20 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти даної ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1