У Х В А Л А

22 травня 2023 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 , в його інтересах захисника ОСОБА_3 і потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 400 005 33 від 22 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11.04.2023 ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_2 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Постановлено строк відбування покарання рахувати з моменту його фактичного затримання - з 22.02.2022.

На часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_4 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на її користь на відшкодування матеріальної шкоди - 7.235,30 грн.

У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_2 , в його інтересах захисник ОСОБА_3 і потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11.04.2023 стосовно ОСОБА_2 може бути оскаржений і обвинувачений та захисник - увідповідності до п. 1 ч. 1 ст. 393 КПК України, а також потерпіла та цивільний позивач за приписами п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 393 КПК України мають право на подачу апеляційної скарги.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строки подачі апеляційної скарги обвинуваченим, захисником та потерпілою дотримані.

Ухвалою судді-доповідача від 22.05.2023 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 відкрито апеляційне провадження.

Приписами п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України задекларовано, що в апеляційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, які б узгоджувалися з приписами ч. 1 ст. 407 КПК України, та їх обґрунтування з зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та шляхи вирішення апеляційного провадження на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України.

Проте, даних норм кримінального процесуального закону ні обвинувачений ОСОБА_2 , ні захисник ОСОБА_3 , апеляційні скарги яких фактично ідентичні, не дотрималися.

Так, сторона захисту в апеляційних скаргах висунула вимогу про скасування вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 11.04.2023 стосовно ОСОБА_2 та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити покарання у межах цієї статті.

Дійсно за приписами п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції може його скасувати повністю або частково та ухвалити новий вирок з підстав, визначених ч. 1 ст. 413 КПК України:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність;

та ч. 2 цього закону - невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за нормами ст.ст. 410, 411, 414 КПК України у взаємозв?язку з положеннями ч. 1 ст. 420 КПК України щодо ухвалення свого вироку у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання,

що за апеляційними скаргами сторони захисту - є неприпустимим.

Водночас, не можна не послатися і на те, що сторона захисту фактично просить кваліфікувати дії ОСОБА_2 за ст. 128 КК України, проте ніяким чином не виказала свого бачення щодо того, що диспозицією ст. 128 КК України не охоплюється такий наслідок як смерть особи при спричиненні тяжкого тілесного ушкодження навіть з необережності, що вимагає окремого мотивованого аналізу аспектів співвідношення обсягу висунутого особі й визнаного судом доведеним обвинувачення з межами диспозиції відповідної статті (частини статті) Особливої частини КК України.

За наведеним, слід дійти висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 містить такі недоліки, які перешкоджають відкриттю апеляційного провадження, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11.04.2023 у кримінальному провадженні № 120 221 000 400 005 33 від 22.02.2022 стосовно ОСОБА_2 необхідно залишити без руху та надати обвинуваченому та захиснику достатній строк для усунення недоліків апеляційних скарг, а за усунутими недоліками - вказати і шляхи вирішення апеляційного провадження на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 та в його інтересах захисника ОСОБА_3 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 400 005 33 від 22 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_2 - залишити без руху.

Встановити обвинуваченому та захиснику строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити обвинуваченому та захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1