Справа № 161/5868/18 Провадження №11-кп/802/516/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іваничі Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, маючого на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.12.2003 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76,104 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки;

- 13.07.2006 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 із застосуванням ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 12.10.2007 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 07.11.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 03.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 17.08.2016 року звільнений по відбуттю покарання.

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання до відбуття ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дубно, Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.07.2008 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до 4-х років позбавлення волі;

- 13.08.2008 року Радивилівським міським судом Рівненської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі;

- 21.07.2009 року Дубнівським міським судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 12.03.2010 року Дубенським міським судом Рівненської області за ч.1 ст.263, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяці позбавлення волі;

- 06.07.2010 року Дубенським міським судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 22.11.2013 року звільнений по відбуттю покарання;

- 09.04.2014 року Дубенським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить на праві приватної власності;

- 29.05.2014 року Дубенським міським судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 6 років 2 місяці позбавлення волі, 07.12.2017 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 6 днів;

- 14.11.2019 року Демидівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч. 1 ст.71 КК України до 2-х років позбавлення волі;

- 13.02.2020 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.1 ст.263, ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст. 70, ч.4 ст.70 КК України до 3-х років 2 місяці позбавлення волі.

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання до відбуття ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13.02.2020 року - у виді 2 (два) місяці позбавлення волі, остаточно призначено покарання до відбуття ОСОБА_8 у виді 7 (сім) років 2 (два) місяці позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 15.02.2018 року.

Вироком також вирішено питання про процесуальні витрати за проведення експертиз, речові докази та арешти майна.

Згідно із вироком суду обвинувачених визнано винними і засуджено за те, що ОСОБА_7 , 01.01.2018 року, в період часу з 14:30 до 15:00 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung S7562», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 595 грн..

Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, 31.01.2018 року, близько 23:00 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, із автомобіля марки «PEUGEOT Boxer», н.з. НОМЕР_3 , що знаходився біля буд. №24а по вул. Грушевського у м. Луцьку, таємно викрали мобільний телефон марки «Nomi i530 Jump» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , вартість якого згідно висновку експерта №137 від 29.03.2018 року, становить 720 грн., GPS-навігатор марки «Ergo» вартість якого згідно висновку експерта №137 від 29.03.2018 року становить 495 грн., гальмівні колодки вартістю 500 грн., автомобільну магнітолу марки «Pioneer» вартість якої згідно висновку експерта №137 від 29.03.2018 року становить 1133,33 грн., зарядний пристрій вартістю 100 грн. та USB-адаптер вартістю 100 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3048,33 грн..

Крім того, вони ж, за попередньою змовою між собою, 03.02.2018 року, близько 23:00 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом розбиття скла, із автомобіля марки «ВАЗ 2104», н.з. НОМЕР_6 , що знаходився біля буд. №16 по вул. Декабристів у м. Луцьку, таємно викрали акумуляторну батарею марки «Volta CT 21В 60Ач», с/н 273235115, вартістю 1230 грн. та набір гайкових ключів марки «Intertool» у футлярі вартість якого згідно висновку експерта №122 від 16.03.2018 року становить 566,67 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1796,67 грн..

Крім того, вони ж, за попередньою змовою між собою, 10.02.2018 року, близько 23:20 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, із автомобіля марки «УАЗ 469», н.з. НОМЕР_7 , що знаходився біля буд. №44 по вул. Кравчука у м. Луцьку, таємно викрали ручний автомобільний пилосос марки «Zelmer Тур 01Z015», вартість якого згідно висновку експерта №123 від 28.03.2018 року становить 219 грн. та буксирувальний трос, вартість якого згідно висновку експерта №123 від 28.03.2018 року, становить 141,50 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 360,50 грн..

Крім того, вони ж, за попередньою змовою між собою, 10.02.2018 року, близько 23:50 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом ривка капота, із автомобіля марки «ВАЗ 21043», н.з. НОМЕР_8 , що знаходився біля буд. АДРЕСА_3 , таємно викрали акумуляторну батарею марки «G-Pard», вартістю 1000 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, вони ж, за попередньою змовою між собою, 12.02.2018 року, близько 00:35 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом підбору ключа проникли до господарського приміщення на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали велосипед марки «Magnum» вартістю 3000 грн. та велосипед марки «Favorite» вартістю 3000 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 6000 грн..

Крім того, вони ж, за попередньою змовою між собою, 12.02.2018 року, близько 20:00 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу проникли до будинку, що за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали чоловічу туалетну воду марки «Minerale Aqua», об`ємом 100 мл., яка матеріальної цінності не становить, годинник марки «Diesel Time», який матеріальної цінності не становить, гаманець марки «Aoboqi», який матеріальної цінності не становить, ланцюжок жовтого кольору, який матеріальної цінності не становить, тв-тюнер марки «Trimax TR-2012HD», вартість якого згідно висновку експерта №120 від 16.03.2018 року становить 405 грн. та грошові кошти у сумі 200 доларів США, що станом на 12.02.2018 року, згідно із офіційним курсом НБУ становить 5411 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 5816 грн..

Крім того, вони ж, за попередньою змовою між собою, 14.02.2018 року, близько 15:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , вчинили напад поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_18 , який виразився у приставлені ножа обвинуваченим ОСОБА_8 до шиї потерпілого із погрозою його застосування, після чого обвинувачений ОСОБА_7 відкрито викрав із внутрішньої кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Oukitel U15 Pro», імей1: НОМЕР_9 , імей2: НОМЕР_10 , вартість якого згідно висновку експерта №137 від 29.03.2018 року становить 2010 грн., із кишені штанів грошові кошти у сумі 200 грн. та 70 польських злотих, що станом на 14.02.2018 року згідно із офіційним курсом НБУ становить 552 грн., а також відкрито заволодів сумкою вартістю 300 грн., у якій знаходилась куртка чорного кольору вартість якої згідно висновку експерта №137 від 29.03.2018 року становить 423,33 грн., дві пари спортивних штанів вартістю по 100 грн. кожні, сумочку марки «Farmasi» із засобами гігієни, яка матеріальної цінності не становить, та резинові чоботи вартістю 350 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 4035,33 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує його в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 187 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник, зазначає що поза увагою місцевого суду залишились докази, які спростовують кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України. Вказує, що допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_8 , в цій частині обвинувачення, дав показання про те, що відносно потерпілого ОСОБА_18 розбійного нападу не вчиняв та з ОСОБА_7 про його вчинення не домовлявся, а оскаржуване судове рішення в цій частині щодо ОСОБА_8 ґрунтується виключно на показах потерпілого ОСОБА_18 до яких необхідно відноситися критично. Звертає увагу суду, що потерпілий ОСОБА_18 у своїх показах в суді першої інстанції показав, що перед тим, як приїхати в м. Луцьк, у м. Львові він вживав спиртні напої, тобто приїхавши до м. Луцька він був уже в стані алкогольного сп`яніння, часто путався у своїх показах, у різних версіях вказував, що по приїзду до м. Львів, через деякий час виїхав до м. Луцька, то вказував, що тривалий час перебував у м. Львові та вживав спиртні напої. Щодо нападу на нього вказав, що не бачив в руках у ОСОБА_8 ножа, однак йому здалося що ніж у нього був. На думку сторони захисту покази потерпілого ОСОБА_18 надані в судовому засіданні є суперечливими, визнання ним тієї обставини, що він був в стані алкогольного сп`яніння на момент приїзду в м. Луцьк та подальше вживання спиртних напоїв, а також те, що він не бачив в руках у ОСОБА_8 ножа, а лише припускав це, таким чином обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України ґрунтується на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, просить оскаржуваний вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України змінити на ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене ч.ч. 2, 3 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_18 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що потерпілий ОСОБА_18 13.07.2023 року був належним чином особисто повідомлений про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України, що підтверджується витягом з офіційного сайту Укрпошти й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав та просили її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які скаргу підтримали, міркування прокурора, яка апеляційну скаргу сторони захисту заперечила, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , не оспорюються, а тому апеляційний суд відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України їх не перевіряє.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку в його оскаржуваній частині дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.187 КК України, як умисні дії, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаними із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України визнав частково. Суду дав показання про те, що дійсно в лютому 2018 року він разом з ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_18 вживали алкогольні напої, а в подальшому зайшли в один з під`їздів, що по АДРЕСА_3 . Першим в під`їзд зайшов потерпілий, за ним ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .. В під`їзді потерпілий ОСОБА_18 словесно образив ОСОБА_8 , в результаті чого останній наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_18 , внаслідок чого він впав на землю, оскільки потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння. Після чого ОСОБА_8 прижав його коліном в груди та забрав з кишень потерпілого все що було, а ОСОБА_7 в цей час стояв біля дверей та спостерігав за цим. ОСОБА_8 наказав потерпілому щоб він не рухався та вів себе тихо, після чого взяв сумку ОСОБА_18 та разом з ОСОБА_7 вийшли на вулицю та пішли на автостанцію, сіли в автобус та поїхали в село. Крім того, ОСОБА_8 зазначив, що будь яких домовленостей щодо вчинення злочинних дій щодо потерпілого ОСОБА_18 , він з ОСОБА_7 не обговорював та не планував. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що його дії не вірно кваліфіковано, а тому просив перекваліфікувати їх зі ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України. Завдані збитки потерпілим відшкодовано частково. Просив суд суворо його не карати.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_18 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції дав показання про те, що в лютому 2018 року він приїхав автобусом з м. Львова в м. Луцьк на автостанцію, так як перебував на заробітках в Республіка Польща. Вийшов з автобуса та зайшов в кафе, що знаходилось неподалік. В даному кафе він замовив 100 г. горілки та закуску і побачив, що за столиком навпроти сиділи обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких він раніше не знав, а тому вирішив сісти за їх столик та пригостити випивкою, на що останні погодились. В ході спільного вживання алкогольних напоїв, йому хтось з обвинувачених запропонував піти на квартиру, що знаходилась неподалік, на що ОСОБА_18 погодився. Так як останній є не місцевим і не орієнтується в м. Луцьку, він пішов за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Рухаючись по вул. Кравчука в м. Луцьку, вони зайшли в один з під`їздів, після чого ОСОБА_18 відразу отримав удар по голові, хто саме наніс не пам`ятає, внаслідок чого впав на землю, а в цей час обвинувачений ОСОБА_8 притиснув його коліном в груди та приставив до шиї предмет, якого він не бачив, однак на його думку це був ніж та сказав щоб ОСОБА_18 не рухався та вів себе спокійно, після чого обвинувачений ОСОБА_7 в цей час викрав з кишень потерпілого грошові кошти та речі, що зазначено в обвинувальному акті, після чого обвинувачені втекли. В подальшому потерпілий ОСОБА_18 встав, вийшов з під`їзду та попросив в перехожих телефон і викликав працівників поліції. Завдані збитки не відшкодовані.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала, що в лютому 2018 року до неї додому прийшли обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 попросили її здати мобільний телефон в ломбард, оскільки в них немає будь яких документів, на що свідок ОСОБА_11 погодилась та разом з ОСОБА_8 пішли в ломбард, що по вул. Винниченка в м. Луцьку, де здала мобільний телефон, в результаті чого отримала близько 1000 грн., які передала обвинуваченому ОСОБА_8 .

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протокол від 15.02.2018 року про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_18 (Т.2 а.м.к.п.2-3);

- висновок експерта № 170 від 16.02.2018 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_18 було виявлено синець на нижній губі зліва на межі з підборіддям. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого предмета, цілком можливо в час вказаний під експертним та в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Вищевказане ушкодження не мало ознак небезпеки для життя в момент спричинення, виникнення його в результаті падіння з висоти власного зросту - малоімовірно (Т.2 а.м.к.п.4);

- протокол огляду місця події з фототаблицями до нього від 15.02.2018 року, відповідно до якого в приміщенні службового кабінету №219 Луцького ВП ОСОБА_8 було надано добровільну згоду працівникам поліції на огляд своїх речей, зокрема багатофункціонального ножа, який в подальшому був вилучений (Т.2 а.м.к.п.8-10);

- протокол огляду місця події з фототаблицею до нього від 15.02.2018 року, відповідно до якого в приміщенні службового кабінету №403 Луцького ВП ОСОБА_21 було добровільно надано працівникам поліції квитанцію та чек про здачу мобільного телефону марки «Oukitel U15 Pro», до ломбарду «Скарбниця». При цьому остання повідомила, що вказаний телефон був викрадений під час розбійного нападу 14.02.2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в подальшому вищевказану квитанцію та чек було вилучено (Т.2 а.м.к.п.12-15);

- протокол огляду місця події з фототаблицями до нього від 11.03.2018 року, відповідно до якого в приміщенні службового кабінету №403 Луцького РП потерпілий ОСОБА_18 повідомив, що ним був викуплений його мобільний телефон із ломбарду «Скарбниця», яким заволоділи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час розбійного нападу 14.02.2018 року, а саме: мобільний телефон марки «Oukitel U15 Pro» сірого кольору в прозорому силіконовому чохлі. Разом з тим, під час огляду потерпілого ОСОБА_18 , було встановлено, що кофта зеленого кольору в яку був одягнений потерпілий, а саме внутрішня кишеня порізана та має отвір. При цьому ОСОБА_18 повідомив, що саме в дану кофту він був одягнений під час нападу на нього та даний отвір був прорізаний ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .. Вищевказаний мобільний телефон та кофта зеленого кольору були вилучені (Т.2 а.м.к.п.22-30);

- протокол огляду місця події з фототаблицями до нього від 16.02.2018 року, відповідно до якого під час огляду будинку АДРЕСА_6 , була наявна ОСОБА_21 , яка надала добровільну згоду на огляд даного будинку та вилучення речей належних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за її переконанням здобуті незаконним шляхом. В ході проведення огляду вищевказаного будинку окрім іншого було виявлено та вилучено сумочку коричневого кольору марки «Farmasi» із засобами гігієни (Т.2 а.м.к.п.49-50, 53);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.02.2018 року з фототаблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_18 , в ході якого останній впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад 14.02.2018 року, а саме потерпілий серед пред`явлених осіб впевнено впізнав особу під №2 ( ОСОБА_8 ), як особу яка вчинила відносно нього розбійний напад, а саме: приставила до його горла ножа, поки інший чоловік (його товариш) обшукував його кишені (Т.2 а.м.к.п.62-66) ;

- протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_18 впізнав куртку на фото №4, як саме ту, що була у нього викрадена під час розбійного нападу 14.02.2018 року (Т.2 а.м.к.п.99-102);

- протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_18 впізнав сумочку зображену на фото №3, як саме ту, що була викрадена у нього під час розбійного нападу 14.02.2018 року та знаходилась в дорожній сумці (Т.2 а.м.к.п.103-106);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.02.2018 року, за участю свідка ОСОБА_21 , в ході якого остання детально повідомила та відобразила події 14.02.2018 року. Хід проведення слідчої дії зафіксовано на відеокамеру «Nikon» (Т.2 а.м.к.п.149-151).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, вони суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання пом`якшити відповідальності за вчинене, шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_8 на статтю, яка передбачає менш суворе покарання.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, як умисні дії, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаними із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту, щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України з огляду на наступні обставини.

Так, розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози спричинення такого насильства як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

З матеріалів кримінального провадження та показань потерпілого ОСОБА_18 встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_18 , що зазнав нападу, який виразився у приставленні ножа ОСОБА_8 до шиї потерпілого, що в даній ситуації останнім сприймалось як реальна та небезпечна загроза його життю та здоров`ю.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винної особи, тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про вчинення ОСОБА_8 саме грабежу.

Доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_18 не бачив в руках у ОСОБА_8 ножа, а лише це припускав, а тому обвинувачення останнього за ч.2 ст. 187 КК України ґрунтується лише на припущеннях, є безпідставними, оскільки повністю спростовується матеріалами кримінального провадження. Так в ході розгляду справи судом першої інстанції був допитаний потерпілий ОСОБА_18 , який окрім іншого показав, що який саме предмет був приставлений ОСОБА_8 до його шиї він не бачив, однак на його думку це був ніж, оскільки даний предмет був гострий та холодний, відчувалось, що це залізо. Водночас, як вбачається із протоколу огляду місця події від 15.02.2018 року, який проведений в приміщенні службового кабінету №219 Луцького ВП, ОСОБА_8 було надано добровільну згоду працівникам поліції на огляд своїх речей, зокрема багатофункціонального ножа, який в подальшому був вилучений. З врахуванням показань потерпілого, місця та обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України.

Твердження сторони захисту про відсутність між обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 попередньої змови на вчинення розбою є безпідставними.

Так, відповідно до ст.28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі - усній, за допомогою конкретних дій тощо.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, із спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.

Так, на спільність дій обвинувачених, а відповідно на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, вказують встановлені дані щодо участі обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у спільному викраденні майна потерпілого, діяли узгоджено, при цьому ОСОБА_8 погрожував застосувати насильство до потерпілого ОСОБА_18 , тим самим подолав його опір, обвинувачений ОСОБА_7 цим скористався та безпосередньо заволодів майном потерпілого, яке зазначено в обвинувальному акті.

З досліджених судом першої інстанції доказів, слідує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вчинили на ОСОБА_18 напад з метою заволодіння його майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України.

Дії обвинувачених при розбійному нападі на потерпілого за попередньою змовою групою осіб носили корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок викраденого майна та мали корисливу мету - особисте збагачення.

Вчиняючи вказані протиправні дії, обвинувачені усвідомлювали, що посягають на чужу власність, передбачали заподіяння матеріальної шкоди потерпілому та бажали заподіяти таку шкоду.

З урахуванням наведеного вище, висновки суду про вчинення саме обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розбійного нападу на потерпілого за попередньою змовою групою осіб є обґрунтованими та вмотивованими, відповідають фактичним обставинам справи, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження сторони захисту про те, що покази потерпілого ОСОБА_18 надані в судовому засіданні є суперечливими, з огляду на те, що перед тим як приїхати в м. Луцьк останній у м. Львові вживав спиртні напої, тобто приїхавши до ОСОБА_22 він вже був в стані алкогольного сп`яніння, часто путався у своїх показах, у різних версіях вказував, що по приїзду до м. Львів, через деякий час виїхав до м. Луцька, то вказував, що тривалий час перебував у м. Львові та вживав спиртні напої, на увагу суду не заслуговують, оскільки жодним чином не впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що сам потерпілий ОСОБА_18 згідно його показань наданих в суді першої інстанції окрім іншого, вказував і про те, що не перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, він зазначав, що замовив собі 100 г. горілки та закуску і побачив, що за столиком навпроти сиділи обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких він раніше не знав, а тому вирішив сісти за їх столик та пригостити випивкою, на що останні погодилися. Разом з тим, як зазначив сам потерпілий в суді першої інстанції стан його сп`яніння не був таким, що перешкоджав йому пригадати події, які відбулися з ним, зокрема вчинення щодо нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку послідовні показання потерпілого ОСОБА_18 .

У відповідності до положень глави 4 КПК України, показання потерпілого, є самостійним джерелом доказів і потребують не «підтвердження об`єктивними доказами», а оцінці у сукупності з іншими доказами.

Показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими доказами зібраними у провадженні і не суперечать жодному з них.

Щодо міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставини, яка обтяжує покарання, суд правильно відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (по епізоду де потерпілим є ОСОБА_18 ), а пом`якшуючі як правильно встановлено судом відсутні.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував, що вчинені ним злочини, передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 та ч.2 ст.187 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу на момент їх вчинення відносяться до категорії ч.2 ст. 185 КК України середньої тяжкості та ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 187 КК України тяжких злочинів, дані про його особу, зокрема те, що він має постійне місце проживання за яким характеризується із посередньої сторони, вік, а також те, що він є раніше неодноразово судимим в тому числі за вчинення злочинів проти власності, за що відбував реальне покарання у виді позбавлення волі, в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за іншими вироками суддів, що як правильно зазначив суд першої інстанції, вказує про його небажання стати на шлях виправлення.

Належним чином було враховано і думку потерпілих, які висловили свою позицію при призначенні обвинуваченому покарання.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, ч.2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності, і на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності, а на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13.02.2020 року, остаточно визначив йому до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання у мінімальному розмірі з мотивів наведених захисником в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді