КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3789/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, та накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000675 від 09.12.2022 року на майно, вилучене 26.04.2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 4 (чотири) аркуші паперу, на яких наявні рукописні написи, які являють собою календарні дати та суми коштів у доларах США;

- 400 (чотириста) купюр, кожна номіналом по 100 (сто) доларів США, на загальну суму 40 000 (сорок тисяч) доларів США.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2023 року, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що 26.05.2023 року було оголошено тільки вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення. Копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2023 року про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 було виготовлено та отримано стороною захисту лише 31.05.2023 року.

Апелянт вказує, що слідчий суддя порушуючи вимоги ч. 4 ст. 172 КПК України не ознайомив адвоката ОСОБА_6 із клопотанням прокурора про накладення арешту на майно, а обмежився лише посиланням на те, що воно обґрунтоване необхідністю збереження речових доказів. Крім того, не було приведено жодних доказів того, що вилучене під час обшуку майно (грошові кошти) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи зберегло на собі його сліди.

Представник ОСОБА_9 звертає увагу суду, що станом на проведення обшуку та вилучення майна, яке належить ОСОБА_6 , остання не мала жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт вказує, що у сторони захисту відсутня інформація про подання прокурором клопотання у строки, передбачені ст. 171 КПК України, а відтак, є підстави вважати, що строки були пропущенні. Водночас, слідчий суддя порушуючи норми ст. 173 КПК України призначив розгляд клопотання прокурора більше ніж через 20 днів від моменту його надходження до суду першої інстанції.

В судове засідання прокурор, власник майна чи його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності апелянта та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 від 09.12.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що посадовими особами, засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (, зареєстроване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 81) організовано ведення фінансово-господарської діяльності в інтересах держави-агресора на території України та російської федерації у тісній взаємодії з рядом суб`єктів підприємницької діяльності держави-агресора, зокрема, постачання за посередництва останніх продукції на користь представників держави-агресора, у тому числі підконтрольних їм іноземних компаній, тобто, надається сприяння останнім у завданні шкоди Україні, шляхом перерахування (передачі) матеріальних ресурсів та інших активів.

В ході досудового розслідування зазначено, що опосередковане управління та контроль за діяльністю ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» здійснюють представники злочинної організації російської федерації «Лужники», зокрема, голова фінансового комітету російського футбольного союзу ОСОБА_10 , член комітету Держдуми рф з міжнародних справ ОСОБА_11 та так званий «злодій в законі» ОСОБА_12 , використовуючи при цьому підконтрольні останнім компанії-нерезиденти, в тому числі, DSS INTERNATIONAL S.A. (адреса реєстрації: Via Generale Guisan 12, P.O. Box 361, CH-6902 Paradiso-Lugano, Switzerland), яка в свою чергу є власником ТОВ «ТД «Дніпроспецсталь-М» (ІНН: , зареєстроване за адресою: російська федерація, м. москва, вул. Перша Дубровська, буд. 5), та групу компаній VS ENERGY до складу якої входить TOB «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» (, зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 4А).

В той час, кінцевим бенефіціарним власником з непрямим вирішальним впливом ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» є громадянка російської федерації ОСОБА_13 та володіє 39,57% акцій товариства через підконтрольну останній компанію-нерезидента. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_13 володіє 83,9993% акцій в іноземній компанії «Financiere Egine S.C.A.» (країна заснування - Люксембург), у свою чергу, зазначена іноземна компанія володіє 100%) акцій в кіпрській компанії «Wenox Holding Limited» (країна заснування - Кіпр), яка має 47,1128% акцій в ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна».

Таким чином, ОСОБА_13 , будучи кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», діючи за попередньою змовою та згодою з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з метою пособництва представникам держави-агресора, налагодила злочинний механізм експорту готової металопродукції на адресу підконтрольних громадянам російської федерації компаній-нерезидентів, залучивши при цьому до вказаної протиправної діяльності посадових осіб ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна».

У подальшому, правлінням ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» забезпечено ведення спільної господарської діяльності ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» з компанією-нерезидентом DSS INTERNATIONAL S.A., яка є власником ТОВ «Торгівельний дім «Дніпроспецсталь-М», а також організовано проведення спільних регулярних нарад між представниками ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»» та TOB «ВС Груп Менеджмент», в ході яких представниками ТОВ «ВС Груп Менеджмент», зокрема, директором товариства - ОСОБА_14 , відповідно до укладеного консультативного договору, визначається порядок ведення господарської діяльності ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», а також встановлюються основні напрямки роботи підприємства.

Таким чином, ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», використовуючи іноземні компанії, в тому числі офіційного листриб`юра - компанію-нерезидента DSS INTERNATIONAL S.A. Швейцарія), яка є власником ТОВ «ТД «Дніпроспецсталь-М» (російська федерація), здійснює постачання металопродукції на користь представників держави-агресора, чим останнім надається сприяння у завданні шкоди Україні, шляхом перерахування (передачі) вищезазначених матеріальних ресурсів та інших активів.

У ході досудового розслідування зазначено, що ПрАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» у період з 2015 року по теперішній час, найбільші обсяги поставок сталі власного виробництва (близько 80% від усього експорту) здійснено відповідно до дистриб`юторської угоди на адресу DSS INTERNATIONAL S.A.

У свою чергу, ТОВ «ТД «Дніпроспецсталь-М», власником якого є компанія-нерезидент DSS INTERNATIONAL S.A., здійснює ведення спільної господарської діяльності з підприємствами військово-промислового комплексу російської федерації, а саме:

- Державний космічний науково-виробничий центр імені М.В. Хрунічева (ІНН:, підприємство ракетно-космічної галузі, наявні 3 контракти на загальну суму 87 999 479, 36 рос. руб.);

- AT «Науково-виробничий центр газотурбобудівництво «Салют» (ІНН:, підприємство авіадвигунобудівної галузі, наявні 3 контракти на загальну суму 73 260 571, 40 рос. руб.);

- AT «Науково-виробнича корпорація «Уралвагонзавод» (ІНН:, підприємство з розробки і виробництва військової техніки, дорожньо-будівельних машин, залізничних вагонів, наявні 3 контракти на загальну суму 65 210 901, 14 рос. руб.);

- Федеральне державне унітарне підприємство «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «МАЯК» (ІНН: , підприємство з виробництва компонентів ядерної зброї, ізотопів, зберігання та регенерації відпрацьованого ядерного палива, утилізації його та інших радіоактивних відходів, наявні 3 контракти на загальну суму 41 424 430,00 рос. руб., крім того, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 5 лютого 2023 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" вказане підприємство включене до санкційного списку);

- АТ «НВО Енергомаш імені академіка В.П. Глушка» (ІНН: , підприємство в галузі оборонно-промислового комплексу, яке здійснює розробку/виробництво продукції військового призначення, яка використовувалася російської федерації під час незаконного вторгнення в Україну у 2022 році, наявні 2 контракти на загальну суму 21 588 926,00 рос. руб.).

Крім того, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації, 21.03.2023 року посадовими особами ПрАТ «Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», з метою сприяння представникам держави-агресора, забезпечено поставку сталі власного виробництва на адресу чеської компанії «Evraz Nikom A.S.»., яка входить до складу групи російських компаній «Evraz Group S.A.» та здійснює постачання товарів, що використовуються у виробництві озброєння та військової техніки для збройних сил російської федерації.

За наявними даними, контракти дочірніх підприємств «Evraz Group S.A.» свідчать про тісне співробітництво компанії з міністерством оборони та генеральним штабом російської федерації. Зокрема, упродовж останніх 10 років компаніями було здійснено постачання сталі, сплавів та речовин, що використовуються для виготовлення озброєння та військової техніки для збройних сил російської федерації, зокрема: толуол, рідкий вуглеводень, ванадієвий шлак тощо.

Згідно з інформуванням оперативного підрозділу ГУ «І» ДЗНД СБ України зазначено, що для провадження протиправної діяльності вищевказані особи використовують приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання головного бухгалтера ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» ОСОБА_6

26.04.2023 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 (справа №761/12720/23, провадження № 1-кс/761/8469/2023) від 14.04.2023, було виявлено та вилучено:

- 4 (чотири) аркуші паперу, на яких наявні рукописні написи, які являють собою календарні дати та суми коштів у доларах США;

- 400 (чотириста) купюр, кожна номіналом по 100 (сто) доларів США, на загальну суму 40 000 (сорок тисяч) доларів США.

Постановою слідчого від 26.04.2023 вищевказані речі та предмети, вилучені в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

28.04.2023 року (клопотання датоване 26.04.2023 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурораОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 26.04.2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 4 (чотири) аркуші паперу, на яких наявні рукописні написи, які являють собою календарні дати та суми коштів у доларах США;

- 400 (чотириста) купюр, кожна номіналом по 100 (сто) доларів США, на загальну суму 40 000 (сорок тисяч) доларів США, з метою збереження речових доказів.

Мотивуючи його тим, що є вагомі підстави вважати, що вищевказане майно є доказом у даному кримінальному провадженні, про що вказує в тому числі постанова про визнання речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2023 року зазначене клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено 26.04.2023 року. З клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно прокурор звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва в цей же день після проведення обшуку, тобто 26.04.2023 року, дата зазначається на клопотанні прокурора, до суду воно надійшло 28.04.2023 року, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції Шевченківського районного суду міста Києва № 37253/23 від 28.04.2023 року.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, та накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000675 від 09.12.2022 року на майно, вилучене 26.04.2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 4 (чотири) аркуші паперу, на яких наявні рукописні написи, які являють собою календарні дати та суми коштів у доларах США;

- 400 (чотириста) купюр, кожна номіналом по 100 (сто) доларів США, на загальну суму 40 000 (сорок тисяч) доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4