СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5184/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000759 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000759 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовувалось тим, що у провадженні 4 відділу розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000759 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє організована група, які в період запровадженого воєнного стану, систематично вчиняють на вузловій сортувальній станції «Вапнярка» належної AT «Укрзалізниця» і неподалік від неї, яка знаходиться за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, смт. Вапнярка, таємні крадіжки дизельного палива шляхом його зливу з паливних баків локомотивів на яких працюють, завдаючи AT «Укрзалізниця» значних матеріальних збитків.

За результатами проведених заходів, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного злочину підтверджується проведеними в рамках кримінального провадження слідчими та негласними слідчими (розшуковими) діями, а також іншими матеріалами у своїй сукупності.

В ніч з 02.09.2023 року на 03.09.2023 року ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . ОСОБА_6 були затримані працівниками поліції біля паркану ВП «Вапнярська колійна машинна станція № 128 ДП «Укрзалізниця» під час таємного викрадення майна, а саме дизельного палива із тепловоза, належного ДП «Укрзалізниця».

В подальшому 03.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва було проведено обшук автомобіля «ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що знаходився в користуванні ОСОБА_4 , в ході якого вказаний вище автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено, оскільки він має значення речового доказу у кримінальному провадженні, та на/в якому можуть міститись сліди кримінального правопорушення.

Наведене майно слідчим визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінальних правопорушень, вважає що перелічені вище речі та предмети, відповідають критеріям речових доказів, а захід забезпечення у вигляді арешту тимчасово вилученого майна надають змогу детально дослідити його на предмет наявності інформації, що становить інтерес для досудового розслідування, в тому числі шляхом призначення та проведення відповідних експертиз, та уникнути його знищення та псування у випадку повернення даного майна, особі у якої воно було вилучено.

На підставі викладеного прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку, а саме на автомобіль «ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на вказаний автомобіль НОМЕР_3 , що знаходився в користуванні ОСОБА_4 , та зареєстрований на ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про накладення арешту з підстав наведених у ньому.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у провадженні 4 відділу розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000759 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Уході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку, а саме на автомобіль «ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на вказаний автомобіль НОМЕР_3 , що знаходився в користуванні ОСОБА_4 , та зареєстрований на ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 (а.с. 20-21).

Судом встановлено, що зазначене майно було вилучено під час обшуку, який відбувся 03.09.2023 року (а.с. 22-26).

Постановою слідчого ГСУ Національної поліції від 03 вересня 2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000759 від 10.08.2023 року, зокрема: вилучений під час обшуку 03.09.2023 року автомобіль «ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на нього (а.с. 27-31).

Пунктом 7 частини 1 статті 131 КПК України визначено арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Серед таких обставин у ч.3 ст.132 КПК України передбачено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування, слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання слідчого обґрунтовувалось тим, що орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінальних правопорушень, вважає що зазначені у клопотанні речі та предмети, відповідають критеріям речових доказів, а захід забезпечення у вигляді арешту тимчасово вилученого майна надають змогу детально дослідити його на предмет наявності інформації, що становить інтерес для досудового розслідування, в тому числі шляхом призначення та проведення відповідних експертиз, та уникнути його знищення та псування у випадку повернення даного майна, особі у якої воно було вилучено.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно статті 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Зважаючи на ч.1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд враховує, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зважаючи на наведені норми українського процесуального законодавства, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали поданого клопотання, проаналізувавши доводи та заперечення учасників судового засідання щодо необхідності накладення арешту на майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000759 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку 03.09.2023 року, а саме на автомобіль «ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на вказаний автомобіль НОМЕР_3 , що знаходився в користуванні ОСОБА_4 , та зареєстрований на ОСОБА_7 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1