Провадження № 1-кс/752/6301/23
У Х В А Л А

11 серпня 2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, подане в рамках кримінального провадження № 0000754, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, клопотання прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна,-

встановив:

до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 в якому просить накласти арешт на речовий доказ - нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі - продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 12469, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 05.04.2023.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Також, прокурор у клопотанні просить розглянути клопотання без повідомлення особи, яка набула право власності на таке майно, а саме ОСОБА_4 .

Слідчий суддя розглядає клопотання без повідомлення власників майна, керуючись вимогами ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та на підставі ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 18.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000754, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

В обгрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, невстановлена група осіб, діючи умисно, з корисливих спонукань, використовуючи завідомо підроблені документи на право власності, шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_2 , завдавши матеріальної шкоди територіальній громаді м. Києва.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності не реєструвалась, з 27.11.1979 року по теперішній час в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, відповідно до актового запису про смерть № 4729 від 21.03.2017, помер приблизно 18.02.2017 року.

Так, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2022, у справі № 755/7129/22 про поділ спільного майна подружжя, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в описовій частині зазначено, що «….Свідоцтвом про право власності, виданим 08 березня 2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , складається з 1 кімнати житловою площею 12 кв.м., загальною площею 27,50 кв.м., дійсно належить ОСОБА_7 на праві приватної власності (а.с.9). Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 17.03.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2016 № 179/2/16 від 07.10.2016 (а.с.12)…..».

Однак, згідно інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації»,квартира АДРЕСА_2 на праві власності не реєструвалась, інформаційна довідка КВ-2016 № 179/2/16 від 07.10.2016 щодо вказаного об`єкта нерухомого майна не видавалась.

Крім цього, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2022, у справі № 755/7129/22 про поділ спільного майна подружжя, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в описовій частині зазначено, що «...Судом установлено, що з 11 березня 2000 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.4)…»

Однак, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 22.11.1991 року був одружений з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 23.10.2012 шлюб між вказаними громадянами було розірвано.

На підставі вищевказаного рішення суду, 20.02.2023 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ОСОБА_10 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_7 .

В подальшому, 05.04.2023, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 12469, відповідно до якого на даний час власником зазначеної квартири є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Також, в ході досудового розслідування встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, невстановлена група осіб, діючи умисно, з корисливих спонукань, використовуючи завідомо підроблені документи на право власності, шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 .

Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2022, у справі № 755/7129/22 про поділ спільного майна подружжя, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в описовій частині зазначено, що «….21 вересня 2007 року між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу квартири, згідно якого ОСОБА_12 продав належну йому на праві власності, а ОСОБА_8 купила кватиру АДРЕСА_3 , яка складається з 1 кімнати, житловою площею 18 кв.м., загальна площа квартири становить 32 кв.м., комора в підвалі 2 кв. м. (а.с.15). Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 25.09.2007 року, що підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації СБ-2021 № 786 від 23.09.2021 (а.с.13)…..».

Однак, згідно інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_11 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.09.1993 року, інформаційна довідка СБ-2016 № 786 від 23.09.2021 щодо вказаного об`єкта нерухомого майна не видавалась.

Крім цього, під час проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла, за фактом смерті останньої Дніпровським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР за № 0003969 від 16.06.2020 за ч. 1 ст. 115 КК України.

На підставі вищевказаного рішення суду, 01.02.2023 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ОСОБА_13 , право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_8 .

В подальшому, 10.07.2023, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 посвідчено іпотечний договір, серія та номер 2403, відповідно до якого іпотекодержатель ОСОБА_15 в строк до 10.08.2023 року надав іпотекодавцю ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 10300 доларів США під заставу належного їй на праві власності майна, а саме квартири АДРЕСА_3 .

27.07.2023 вищевказаний об`єкт нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 від 27.07.2023, об`єкт нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Згідно з вимогами ч.ч. 10,11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого або прокурора.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Матеріали, додані до клопотання, обгрунтовано наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

При застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею враховано вимоги ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, а саме арешт на майно накладається з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Надані до суду матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що прокурором в клопотанні доведено, що з метою забезпечення збереження речових доказів у органу досудового розслідування виникла обґрунтована потреба у накладенні арешту, у зв`язку з чим клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись вмогами ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпоряджання на речовий доказ - нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі - продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 12469, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 05.04.2023.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1