Справа № 136/1269/22
провадження №1-кп/136/93/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 29.06.2022,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015, яким його засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та 29.01.2019 звільнений із місць позбавлення волі у зв`язку із відбуттям покарання, судимість погашається 29.01.2025,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, мотивуючи тим, що відносно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду від 01.07.2022 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.08.2022, який неодноразово продовжувався Липовецьким районним судом строком до 20.08.2023.

Під час обрання та продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 слідчі судді погодилися із доводами органу досудового розслідування про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Крім того, підтвердженням того, що підозрюваний ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, є те що останній офіційно не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, також ніде не працює, має не зняті та не погашені судимості та повторно вчинив злочин в умовах воєнного стану. Таким чином, під час досудового розслідування встановлено відсутність факторів стримуючого характеру щодо поведінки підозрюваного ОСОБА_3 , який з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі втекти на непідконтрольну Україні територію.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і дослідження їх судом.

Разом з цим, на даний час є достатня вірогідність того, що обвинувачений ОСОБА_3 може впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді, оскільки вони всі знайомі між собою та знають один одного.

Підтвердженням наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення під час досудового слідства та судового розгляду є те, що обвинувачений ОСОБА_3 ніде не працює та не має належних джерел прибутку для свого існування, тим більше в умовах воєнного стану, схильний до вживання алкоголю та вчинив інкримінований йому злочин в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_3 раніше судимий: 06.05.2015 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до 5-ти років позбавлення волі. Звільнений 29.01.2019 з Літинської виправної колонії №123, а 15.06.2022 Липовецьким районним судом Вінницької області, відносно нього встановлено адміністративний нагляд строком 1 рік з рядом обмежень. Судимість погашається 29.01.2025.

Враховуючи, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 на даний час не зменшились, а також те, що закінчити судовий розгляд в межах ували Липовецького районного суду від 22.06.2023 неможливо, тому виникла необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник просили змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт, погодившись на носіння обвинуваченим електронного браслета та запенивши суд, що ОСОБА_3 буде забезпечений продуктами харчування та речами першої необхідності за рахунок родичів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наразі ризики, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з проміжком часу, який пройшов з обрання запобіжного заходу зменшились, а ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України взагалі втратив актуальність оскільки свідки в кримінальному провадженні допитані, а реальне місце знаходження потерпілої обвинуваченому не відоме.

Крім того прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслета та покладенням відповідних обов"язків не зможе на даний час нівелювати наявні ризики в кримінальному провадженні передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому суд враховує значну тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

Відтак, є достатні підстави для часткового задоволення клопотання та обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з цим, з метою забезпечення дієвості зміненого запобіжного заходу, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 176-179, 193-196, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 українцю, громадянину України, не працюючому, - запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали суду та покладених на обвинуваченого обов"язків становить 2 (два) місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали та припиняє свою дію 15.10.2023 року.

Дана ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6