Справа № 159/3061/23 Провадження №11-сс/802/319/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

слідчого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2023 року (ЄРДР № 0000298),

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт нерухомого майна, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , а саме на житло за адресою АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0000298 від 13.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з корисливих мотивів та керуючись метою збагачення, у невстановлений досудовим слідством час та при невстановлених досудовим слідством обставинах придбав особливо небезпечну психотропну речовину РVР, яку зберігав при собі з метою збуту.

В подальшому, 02 травня 2023 року близько 13 години поблизу місця проживання по АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, ОСОБА_8 отримав грошові кошти в сумі 600 грн за придбання особливо небезпечної психотропної речовини РVР від ОСОБА_11 (анкетні дані змінено), який залучався до проведення оперативної закупки. Після цього близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_8 поблизу місця проживання по АДРЕСА_2 передав ОСОБА_11 паперовий згорток, в якому містилась особливо небезпечна психотропна речовина РУР, масою 0,0339 г., за яку ОСОБА_11 попередньо оплатив 600 грн. Таким чином ОСОБА_8 незаконно збув вказану психотропну речовину ОСОБА_11 , яку він близько 13 год. 25 хв. того ж дня видав працівникам Ковельського РВ УСБУ у Волинській області.

Також ОСОБА_8 , відносно якого 31.05.2023 обвинувальний акт за ч. 2 ст. 309 КК України скеровано до Ківерцівського районного суду, повторно при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, посягаючи на порядок обігу психотропних речовин та наркотичних засобів, встановлений Законами України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, незаконно придбав з метою подальшого збуту особливо небезпечну психотропну речовину РVР в особливо великих розмірах, яку незаконно переніс до транспортного засобу марки «ВМW» д.н.з. НОМЕР_1 та з метою приховування помістив під капот. В подальшому, 12.06.2023 року, рухаючись вказаним автомобілем по автодорозі зі сполученням Копачівка - Торчин на відрізку дороги між селами Тростянка - Іванчиці Луцького району, Волинської області, та будучи пасажиром у вказаному автомобілі, ОСОБА_8 під капотом автомобіля незаконно зберігав з метою подальшого збуту особливо небезпечну психотропну речовину РVР в особливо великих розмірах, загальною масою 727,8334 г., до її вилучення в ході обшуку, який мав місце 12.06.2023 року в період часу з 19 години 02 хвилини по 22 годину 20 хвилин.

13.06.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. ч. 2, 3 ст.307 КК України.

З метою забезпечення можливої конфіскації майна орган досудового розслідування просить накласти арешт на нерухоме майно підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2023 року вищевказане клопотання про арешт нерухомого майна задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчужувати арештоване майно.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно. Вважає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які апеляцію підтримали з підстав викладених у ній, прокурора та слідчого, які вважають її безпідставною, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст. 132, 173 КПК України також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотрималася вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином перевірялись, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання слідчого та з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені та враховані для прийняття законного та справедливого рішення.

Як вбачається з клопотання слідчого, СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0000298 від 13.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

13.06.2023 року в рамках даного кримінального провадження, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, відповідальність за санкцією найтяжчої з яких ч.3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

26.06.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт нерухомого майна, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , а саме на житло за адресою: АДРЕСА_1 .

29.06.2023 року ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов правильних висновків про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_8 до кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 307 КК України, за викладених у клопотанні обставин та, що у разі доведення винуватості підозрюваного його майно за вироком суду може бути конфісковано.

Апеляційний суд переконаний, що незастосування обмежень до розпорядження таким майном може призвести до вжиття підозрюваним заходів для його відчуження чи перереєстрації, з метою уникнення його арешту та подальшої можливої конфіскації. Незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення конфіскації, а тому арешт майна на даному етапі є законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

Щодо розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного, колегія звертає увагу на правову підставу накладення арешту на майно, встановлену ухвалою слідчого судді, - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (частина 1 статті 59 КК України). Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не ухвалений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його ухвалення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Враховуючи обґрунтовану підозру вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи унеможливить виконання вироку в частині конфіскації майна, арешт належного підозрюваному ОСОБА_8 нерухомого майна на даному етапі є законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

У зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею відповідно до ст. 132, 170, 173 КПК України дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано та під час судового розгляду скарги не встановлено.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а відтак вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи захисника ОСОБА_9 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що сторона захисту не довела обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2023 року, в рамках кримінального провадження №0000298 від 13.03.2023 року, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді