Дата документу 17.04.2023 Справа № 333/6312/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/6312/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/423/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Первомайська виправна колонія №117»,

розглянула 17 квітня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

28.06.2021 приблизно о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні торгівельного центру «Епіцентр», який розташований за адресою: вул. Оріхівське шосе, 27, м. Запоріжжя, де з торгових стелажів викрав майно, що належить ТОВ «Епіцентр К», а саме: туалетну жіночу воду «Мерседес-бенц Вумен» об`ємом 60 мл., у кількості 1 одиниці, вартістю 1691,65 грн., без урахування ПДВ, навушники «Мі True Wireless Earphones 2», у кількості 1 одиниці, вартістю 1332,48грн., без урахування ПДВ, а всього майна на загальну суму 3024,13грн., без урахування ПДВ.

Після чого, ОСОБА_7 разом з викраденим майном, зник з місця скоєння тим самим розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на суму 3024,13 грн.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року:

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання більш суворим, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2022 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати починаючи з дня приведення вироку до виконання.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного йому покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що його мати отримала осколкове поранення, на теперішній час перебуває у лікарні та потребує його допомоги.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого.

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання, застосування до нього положень ст.75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, сукупність усіх обставин, характер, ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.

Місцевий суд взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання, однак раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, у тому числі за злочини проти власності, офіційно не працевлаштований, не має власного джерела доходу, не має сталих соціальних зв`язків.

Одночасно, відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

При цьому апеляційна інстанція, проаналізувавши обставини скоєного, відомості стосовно особистості обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачає суттєвих позитивних обставин, які можна віднести на користь доводів апелянта.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо неодноразових притягнень обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності з даними про його особу, що на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , давали місцевому суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Усталена протиправна поведінка обвинуваченого і навіть відбуття реального покарання за попередніми вироками не спонукало ОСОБА_7 до критичної оцінки своїх протиправних дій, що цілком слугує підтвердженню неефективності застосування відносно ОСОБА_7 положень ст.ст.75, 76 КК України.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, оскільки останній вчинив злочин до постановлення попереднього вироку щодо нього, застосувавши найбільш сприятливий принцип призначення покарання у вигляді поглинання менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим, призначеним попереднім вироком.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_7 покарання взяті до уваги.

Обставин, які б можна було віднести на користь звільнення обвинуваченого від призначеного місцевим судом покарання з випробуванням апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює відхилення доводів останнього, як неспроможних.

Посилання обвинуваченого на необхідність постійного догляду за матір`ю, яка перебуває у лікарні, як на підставу для призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, обвинуваченим на підтвердження факту перебування матері у лікарні не було надано жодного доказу, а матеріали кримінального провадження таких доказів також не містять, отже вказана обставина не здатна спростувати висновків місцевого суду.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4