Справа № 147/518/23
Провадження № 1-кп/147/61/23
ВИРОК

іменем України

05 червня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець кримінальне провадження за №0000040 від 13.03.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисянка Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2023 близько 00.30 год. ОСОБА_4 , якому було відомо про наявність горілчаних виробів у житловому будинку ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на вчинення крадіжки горілчаних виробів, проник у вищевказаний житловий будинок, шляхом віджиму вікна веранди. Проникнувши всередину будинку, під час огляду кімнат житлового будинку, не знайшов горілчані вироби, однак у кімнаті, що розташована по ліву сторону коридору, ОСОБА_4 помітив два поліпропіленових мішка наповнених цукром вагою кожен по 50 кг та вирішив вчинити крадіжку одного мішка цукру із зазначеного домоволодіння. Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, в період дії правового режиму воєнного стану, встановленого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", Законом України № 2738-IX від 16.11.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", ОСОБА_4 , із кімнати житлового будинку ОСОБА_6 за адресою:

АДРЕСА_2 , викрав, належний ОСОБА_6 , поліпропіленовий мішок цукру вагою 50 кг, ринкова вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 17.03.2023 №1610/23-21 становить 1439 грн.

Викрадений мішок цукру вагою 50 кг ОСОБА_4 розпакував та половину цукру із нього висипав у інший мішок, який приніс із собою, після чого виніс їх із будинку потерпілого ОСОБА_6 та залишив місце події. В подальшому останній розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме: 5,50 кг. цукру залишив для власного вжитку по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , 28.55 кг. цукру продав односельчанину ОСОБА_7 , а решту продав односельчанці ОСОБА_8 , яким не було відомо, що цукор викрадений.

Своїм діянням ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 1439 грн.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння ним діяння. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини. Зазначив, що пошкоджену шибку він відновив, вказав на осіб, яким продав викрадений цукор та повідомив органу досудового розслідування усі обставини скоєного.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Аналогічну думку висловив і захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 .

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відсутні обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_4 , складеною начальником Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 01.06.2023, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється середньою. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вказане покарання визнано судом достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи обставини справи, характеристику обвинуваченого, відсутність судимості, критичного осмислення вчиненого, суд вважає, що термін іспитового строку у 2 роки буде достатнім для ресоціалізації обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Також суд вважає за необхідне, керуючись ч.2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 1610,64 грн.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з 05 червня 2023 року, тобто з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 1610,64 гривень (одну тисячу шістсот десять грн. 64 коп.).

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.03.2023.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: тимчасово вилучений цукор у поліпропіленовій сумці, який добровільно видав ОСОБА_4 , вагою 5,5 кг. та цукор у поліпропіленовому мішку, який добровільно видав ОСОБА_7 , вагою 28,55 кг, власником яких є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 , - залишити у власності останнього.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя ОСОБА_1