Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/2069/19
Провадження №1-кп/523/254/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

04.07.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захиника - ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000222 від 27 лютого 2021 року та №0000280 та із звинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,:

- вироком Суворовського районного суду м.Одеса від 27.08.2013 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України, звільнився відповідно до ст. 7 ЗУ «Про амністію» в 2014 році.

- вироком 31.01.2019 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі 1 рік 6 місяців - 20.07.2020 року звільнений по відбуттю покарання.

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.2, ст.186 ч.2 КК України:

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 25.01.2019, приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи в маршрутному таксі №242, яке рухалось по вулиці Семена Палія в м. Одесі, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в салоні вказаного маршрутного таксі, майно якого визначив об`єктом свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення він таємно викрав з передньої правої кишені брюк ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 6399 гривень 88 копійок. В цей час, його злочинні дії були помічені потерпілим ОСОБА_9 , який почав вимагати повернути належний йому мобільний телефон. Таким чином його злочинні дії переросли з таємного у відкрите викрадення чужого майна. Однак, він, не бажаючи припинити свої злочинні дії та з метою утримання викраденого майна, вибіг із маршрутного таксі через передні двері та забіг в салон того ж маршрутного таксі через задні двері. Потерпілий ОСОБА_9 , з метою повернення належного йому майна, переслідуючи його, забіг за ним до салону вказаного маршрутного таксі та продовжив вимагати від останнього повернути викрадений мобільний телефон. При цьому він, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, відразу ж викинув викрадений ним мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5» на підлогу салону маршрутного таксі. Таким чином, своїми злочинними діями він завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 6399 гривень 88 копійок.

Також, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше не одноразово засудженим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний, корисливий злочин при наступних обставинах:

Так, 26.02.2021, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в маршрутному таксі №242, яке рухалось по вулиці Семена Палія в м. Одесі, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував в салоні вказаного маршрутного таксі, майно якого визначив об`єктом свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення ОСОБА_8 таємно викрав з правої кишені куртки ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Samsung S7», в корпусі сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , вартістю 8000 гривень, з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_5 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє.

Після чого ОСОБА_8 покинув салон вищевказаного маршрутного таксі, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном, однак був наздогнаний потерпілим ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_8 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та своїми злочинними діями ОСОБА_8 завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 8000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 25.01.2019 рухався у маршрутному таксі, та викрав з карману у потерпілого мобільний телефон, потерпілий помітив зникнення мобільного телефону та підійшов до нього вимагаючи повернути телефон, і він його викинув на підлогу.

26.02.2021 року, рухався у громадському транспорті та викрав з карману потерпілого мобільний телефон, потерпілий помітив зникнення телефону та побіг за ним, і тому, обвинувачений вимушений був повернути викрадений телефон.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_8 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 185 України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та за ч.2 ст.186, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185 ч. 2, ст.186 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_8 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, вчинення злочину через матеріальну залежність, відсутність матеріальної шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , - не обирався.

Процесуальні витрати - відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених за

ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три ) років.

ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 , такі обов`язки:

- періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 - не обирати.

Речові докази - вважати повернутими.

Процесуальні витрати - відсутні.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку для виконання направити до відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 .