ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 377/461/20

провадження № 51-2902км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року в кримінальному провадженні № 0000159 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).

1. Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини.

1.1. За вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 122 КК на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 296 цього Кодексу на строк 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Частково задоволено цивільні позови потерпілих. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 2207,84 грн та 20000 грн, а також 26762,3 грн витрат на правову допомогу, та на користь потерпілого ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно, 2217 грн та 20000 грн, а також 26762,3 грн витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про долю речових доказів.

1.2. Районний суд установив, що ОСОБА_6 21 червня 2020 року в період з 04:00 до 04:10 поряд із кафе-баром «Атлант» на проспекті Дружби Народів, 4 у місті Славутичі Київської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та доброзичливості, демонструючи протиправну вседозволеність, діючи з особливою зухвалістю умисно завдав потерпілому ОСОБА_9 двох ударів кулаком в обличчя та одного удару кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв їм середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

1.3. 28 липня 2022 року при перегляді вироку за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 . Київський апеляційний суд скасував це рішення в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання в розмірі визначеному судом першої інстанції без застосування положень ст. 75 КК.

2. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

2.1. У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через суворість призначеного покарання, яке, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і даним про його особу.

2.2. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, один з яких відноситься до кримінальних проступків, а другий є нетяжким злочином, а також те, що він одружений, має на утриманні малолітню доньку 2018 року народження, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно і на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував. Вказує, що апеляційним судом не було взято до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновків якої його виправлення є можливим без позбавлення або обмеження волі на певний строк, а також його щире каяття та визнання провини у вчиненому і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

2.3. З урахуванням цього стверджує, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

3. Позиція учасників в суді касаційної інстанції.

3.1. У судовому засіданні засуджений та захисники вимоги касаційної скарги підтримали.

3.2. Прокурор просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.

4. Мотиви Суду.

4.1. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.

4.2. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

4.3. Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

4.4. Згідно з положеннями статей 418, 419, 420 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Рішення суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

4.5. Як убачається з матеріалів провадження, предметом розгляду суду апеляційної інстанції були апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , в яких вони поряд з іншим зазначали про неправильне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК, що потягнуло невідповідність призначеного засудженому покарання, через м`якість.

4.6. За правилами статей 50, 65 ККособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

4.7. Відповідно до ст. 75 КК, якщо при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

4.8. Ця норма дає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що її виправлення можливе без реального відбування призначеного покарання.

4.9. При перегляді вироку суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції допустився помилки при призначенні засудженому покарання, належним чином не обґрунтувавши свого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

4.10. Приймаючи рішення про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку, апеляційний суд узяв до уваги тяжкість вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований і за місцем проживання негативних характеристик не має, а також те, що відповідно до наявної в матеріалах провадження довідки відділення поліції він двічі притягувався до адміністративної відповідальності і відносно нього зареєстровано кілька заяв громадян за фактом нанесення тілесних ушкоджень. Разом із цим апеляційний суд узяв до уваги й те, що внаслідок вчинених дій ОСОБА_6 заподіяв двом потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, не вибачився перед ними і завдану шкоду їм не відшкодував, та тверду позицію потерпілих щодо необхідності призначення йому реального покарання за скоєне.

4.11. При цьому, всупереч доводів касаційної скарги, апеляційний суд прийняв до уваги те, що засуджений свою вину у вчиненому визнав, що суд врахував як обставину, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин які його обтяжують.

4.12. Також апеляційний суд у вироку вказав на те, що в своєму рішенні місцевий суд не обґрунтував висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання з випробуванням за умов застосування до нього положень ст. 75 КК, а тому, не вбачаючи таких підстав, вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким визначив ОСОБА_6 покарання в розмірі, яке йому призначив суд першої інстанції, без застосування вимог ст. 75 КК.

4.13. Перевіривши оскаржуване судове рішення колегія суддів дійшла висновку, що воно є належним чином обґрунтованим та вмотивованим. При призначенні покарання засудженому апеляційний суд дотримався вимог статей 50 та 65 КК в частині основних засад і принципів призначення покарання, яке за видом і розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому його не можна вважати явно несправедливим.

4.14. Вирок апеляційного суду за змістом відповідає вимогам статей 370 та 420 КПК, у ньому наведено відповідні мотиви та положення закону якими керувався цей суд при ухваленні свого рішення.

4.15. Таким чином, під час касаційної перевірки вироку апеляційного суду колегією суддів не було встановлено передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, а тому касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року щодо нього без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3