печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000062 від 16.03.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2023 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі CLA 250, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код № НОМЕР_2 , який згідно з реєстраційною картою транспортного засобу, на праві власності належить ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання прокурор вказала, що слідчим відділом Печерського управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 16.03.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи за попередньою змовою восени 2022 року висунили усну вимогу потерпілому ОСОБА_8 про передачу їм грошових коштів у сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, за неіснуючий борг, з погрозою насильства над потерпілим. Так, потерпілий ОСОБА_8 сприймаючи погрозу насильства у разі невиконання вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , як реальну, з метою уникнення фізичної розправи, зобов`язався передати на вимогу останніх вищевказані грошові кошти.

Так, 20.04.2023 потерпілий ОСОБА_8 перебуваючи на автозаправному комплексі «ОККО», що знаходиться за адресою: місто Київ, Наддніпрянське шосе, 10, приблизно о 12 год. 40 хв. зустрівся з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та в ході розмови останні висунули усну вимогу потерпілому ОСОБА_8 про надання їм грошових коштів у розмірі 4 000 (чотири тисяч) доларів США за неіснуючий борг та у разі відмови, погрожували забрати автомобіль, який належить потерпілому ОСОБА_8 , у рахунок погашення боргу.

Після чого, приблизно о 12 год. 50 хв. на автозаправний комплекс «ОККО» що знаходиться за адресою: місто Київ, Наддніпрянське шосе, 10, заїхав транспортний засіб марки Mercedes-Benz CLA 250 , д.н.з. НОМЕР_3 , у якому знаходився ОСОБА_6 . Так, підійшовши до входу приміщення останні, відійшли у бік з потерпілим ОСОБА_9 та знову почали висувати усні вимоги потерпілому про надання їм грошових коштів у розмірі 4 000 (чотири тисяч) доларів США за неіснуючий борг та у разі відмови, повторно погрожували застосувати насильство над потерпілим. Так, потерпілий ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що в нього не має при собі необхідної суми грошових коштів, після чого ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар правою рукою в область обличчя.

Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 примусово, з використанням фізичної сили, взявши за руки потерпілого ОСОБА_9 , посадили його в транспортний засіб марки Mercedes-Benz CLA 250 , д.н.з. НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_5 , та відвезли потерпілого в ресторан «Веранда на Дніпрі», який розташований за адресою: м. Київ, Набережне Шосе, 11-а, де останні з використанням примусу над потерпілим змусили ОСОБА_9 написати розписку про отримання ним у борг грошових коштів у сумі 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США, яка, відповідно до курсу НБУ, станом на 20.04.2023 становить 1218690( один мільйон двісті вісімнадцять тисяч 690 гривень).

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на вимогу передачі майна потерпілого, з погрозою насильства над останнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ході контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, 19.05.2023 приблизно о 14 годині 50 хвилин, прибули за адресою: м. Київ, бульвар Миколи Міхновського, буд. 35, де потерпілий ОСОБА_9 , реально сприймаючи погрозу застосування насильства у разі невиконання вимог останніх, передав їм частину несправжніх імітаційних засобів- грошових коштів у розмірі 5 000 тисяч доларів США, після отримання яких ОСОБА_5 затриманий працівниками поліції.

В ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі CLA 250, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код № НОМЕР_2 , який, згідно з реєстраційною картою транспортного засобу, на праві власності належить ОСОБА_4 .

У ході досудового розслідування установлено, що вищевказаний автомобіль використовувався під час вчинення кримінального правопорушення 20.04.2023, та зафіксований камерами відеоспостереження на місці вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, слідчим СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві вказаний вище автомобіль визнаний речовими доказами.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за який, відповідно до санкції статті передбачено покарання, у тому числі, у вигляді конфіскації майна.

У ході досудового розслідування установлена необхідність накласти арешт на вилучене в ході обшуку майно з метою забезпечення збереження речових доказів, та з метою подальшої конфіскації майна, як виду покарання, на підставі п.1, п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 06.06.2023 встановлено строк 72 години прокурору для усунення недоліків раніше поданого клопотання про арешт майна. Після усунення недоліків, зазначених у ухвалі від 06.06.2023, вказане клопотання прокурора про накладення арешту на майно викладається наступним чином.

Прокурор до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, доводи клопотання підтримала в повному обсязі.

Слідчий суддя розглянув вказане клопотання за відсутності власника майна на підставі ст. 172 КПК України.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Печерського управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 16.03.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

В ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі CLA 250, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код № НОМЕР_2 , який, згідно з реєстраційною картою транспортного засобу, на праві власності належить ОСОБА_4 , який 19.05.2023 був вилучений слідчим.

Згідно з ч. 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Разом з тим, в матеріалах клопотання відсутня постанова слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві про визнання вилученого транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити, з яких мотивів слідчий виходив при вирішенні питання про визнання транспортного засобу речовим доказом, яким критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України відповідає вилучене майно, зокрема: чи воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, чи зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком прокурора довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Як вказано у ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з тим, при розгляді клопотання про накладення арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на вилучений транспортний засіб та його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні. Крім того, слідчий суддя враховує, що вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_4 , яка не має будь-якого процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.

Керуючись ст. 170-173, 175, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000062 від 16.03.2023 року відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1