Справа № 304/1006/23 Провадження № 1-кс/304/250/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , фактичного користувача майна ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , дізнавача СД відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатської області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду її клопотання, погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000067 від 31 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В:

дізнавач звернулася до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000067 від 31 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», моделі 131, р/н НОМЕР_1 , зеленого кольору, технічний паспорт на який відсутній, та деревину породи «бук», різного діаметру, загальною кубомасою близько 6,0 м куб, на якій під час огляду була номерна бирка № НОМЕР_2 , які поміщено на майданчик тимчасового тримання відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а також товарно-транспортну накладну серії ЮІЕ № 590139 від 30 травня 2023 року, видану майстром лісозаготівлі Турицького лісництва філії «Ужгородське лісове господарство» ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження будь яким чином вказаним майном. Клопотання мотивує тим, що сектором дізнання відділення поліції № 1 здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, в ході якого встановлено, що 30 травня 2023 року о 13.17 год від поліцейського ГРПП ОСОБА_8 надійшло повідомлення на лінію «102» про те, що під час несення служби у селі Туриця по вул. Центральній, 1, ним було зупинено автомобіль марки «ЗИЛ 131», р/н НОМЕР_3 , зеленого кольору, під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , з вантажем деревини породи «бук», який у свою чергу надав для перевірки документи на перевезення деревини, що викликають сумнів у своєму походженні. Виїздом СОГ проведено огляд автомобіля марки «ЗИЛ 131», р/н НОМЕР_3 , на кузові виявлено деревину породи «бук», різного діаметру, розпилену на відрізки, довжиною по 1 м, з номерною биркою НОМЕР_2 ; водієм ОСОБА_3 надано ТТН в одному екземплярі серії ЮІЕ № 590139 від 30 травня 2023 року, що видана майстром лісозаготівлі Турицького лісництва філії «Ужгородське лісове господарство» ОСОБА_7 . Дізнавач вказує, що перевіркою документів встановлено, що у ТТН-ліс наявні розбіжності у частині номерного знаку автомобіля, зокрема вказано, що деревина породи «бук», група деревини дров`яна, загальною кубомасою 6,0 м куб, навантажена на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», моделі 131, р/н НОМЕР_1 , зеленого кольору, в той час як вказаний номерний знак зареєстрований за легковим автомобілем марки ВАЗ 210994-20, на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього дізнавач зазначає, що згідно вказаної ТТН деревина кубомасою 6,0 м куб відповідно до розмірів кузова автомобіля та навантаженої деревини може перевищувати кількість кубомаси, що зазначена у накладній ТТН-ліс, а тому є необхідність у проведенні слідчих дій спрямованих на встановлення точної кубомаси і походження деревини, а також проведення додаткового огляду такої за участю спеціаліста Закарпатського ОУЛМГ. До того ж під час перевірки автомобіля та вантажу водій ОСОБА_3 не надав документів на вказаний транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі 131, р/н НОМЕР_1 , зеленого кольору, пояснюючи, що технічний паспорт на автомобіль знаходиться у власника даного транспортного засобу ОСОБА_10 . Дізнавач вказує на те, що після проведення огляду на підставі письмової заяви ОСОБА_3 даний вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», модель 131, р/н НОМЕР_1 , зеленого кольору, на якому завантажена деревина породи «бук» різного діаметру, поміщений на майданчик тимчасового тримання відділення поліції № 1, а ТТН серії ЮІЕ №590139 від 30 травня 2023 року приєднана до матеріалів справи. Відомості за вказаним фактом 31 травня 2023 року внесено до ЄРДР за № 00000067 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Посилаючись на норми кримінального процесуального закону щодо речових доказів та накладення арешту на майно, через те, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі 131, р/н НОМЕР_1 , на якому завантажена деревина, а також ТТН серії ЮІЕ № 590139 від 30 травня 2023 року, є речовими доказами у кримінальному провадженні, а також для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, та з метою встановлення точної кубомаси деревини, а також проведення інших слідчих дій, що виникнуть у ході розслідування, дізнавач просить клопотання задовольнити.

Ініціатор клопотання дізнавач ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Додатково вказала, що станом на день судового розгляду клопотання огляд деревини не проведений, задля залучення спеціаліста до Закарпатського ОУЛМГ сектор дізнання також не звертався.

У свою чергу фактичний користувач транспортного засобу ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_11 проти задоволення клопотання заперечили, останній вказував на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, через що просив повернути автомобіль та деревину. ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснював, що транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», р/н НОМЕР_3 , перебуває у його користуванні та не належить йому на праві власності. Так у день події він, на прохання знайомого, поїхав до лісу задля транспортування останньому дров, де після завантаження таких, майстер лісу ОСОБА_7 надав йому документи на вантаж. Однак на дорозі його зупинили працівники поліції, які, після перевірки документів, сказали, що поміщують автомобіль на штрафний майданчик, інших варіантів не має або ж разом з автомобілем поїде у військкомат, а звідтам на війну. Крім цього ствердили, що на кузові автомобіля не шість кубів деревини як вказано у документації на дрова, а вісім, при цьому, що будь-яких замірів на дорозі не проводили і ніякого спеціаліста не залучали.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка майстер по відпуску лісопродукції Турянського лісництва філії «Ужгородське лісове господарство» ОСОБА_7 пояснив, що особа замовник дров уклала з філією договір на купівлю 6 м куб деревини та здійснила оплату. За дровами приїхав вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_12 , він особисто відвантажував деревину у лісі та здійснював заміри такої, після чого автомобіль поїхав. Як виявилося пізніше, при вводі інформації до ТТН, він допустив описку у номері транспортного засобу, на який відвантажив деревину. Автомобіль було зупинено працівниками поліції, які через вказану помилку помістили транспортний засіб разом з деревиною на штрафний майданчик. Вказував на справжність документів на вантаж, будь яких порушень він не допустив, лише вказану помилку, про що також повідомив й працівників поліції, які телефонували йому, підтвердив, що дійсно відвантажував лісопродукцію придбану за договором, а також у подальшому вжив відповідні заходи щодо виправлення у документі.

У судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_13 майстер по лісозаготівельних роботах Перечинського лісництва філії «Ужгородське лісове господарство» показав, що минулого тижня, точної дати не пам`ятає, був запрошений до поліцейського відділку поліції задля заміру лісопродукції (дров), яка знаходилася на автомобілі марки «ЗИЛ 131». Замірами встановив наявність на кузові 6 м куб дров, про що вказав у своїх письмових поясненнях; жодних документів йому не показували, будь яких інших осіб, окрім поліцейських, при здійсненні ним замірів не було.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, прийшов до такого висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У даному випадку, на думку слідчого судді, дізнавач обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно та вказує на те, що накладення арешту на транспортний засіб, деревину на ньому та товарно-транспортну накладну є необхідним з метою саме забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Натомість долучена до клопотання постанова про визнання речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 31 травня 2023 року є ксерокопією, яка взагалі не засвідчена, так само як і інші додані до клопотання в якості доказів документи, що у свою чергу позбавляє слідчого суддю можливості пересвідчитися в ідентичності таких, в той час як інформація, що в них міститься, має суттєве значення під час розгляду даного клопотання та може істотно вплинути на висновки слідчого судді.

Окрім цього транспортний засіб, що згідно з вказаною ксерокопією постанови визнаний, серед іншого, речовим доказом у даному кримінальному провадженні, має реєстраційний номер НОМЕР_3 , тоді як дізнавач у прохальній частині клопотання просить накласти арешт, зокрема на транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 (легковий автомобіль марки «ВАЗ 210994-20» належний ОСОБА_9 ); такий реєстраційний номер транспортного засобу дізнавачем зазначено й у змісті клопотання з вказівкою на те, що такий було вилучено після проведення огляду та поміщено на майданчик тимчасового тримання, а також те, що такий, серед іншого, є речовим доказом.

Також дізнавач вказує на те, що, на її думку, підставою застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є той факт, що органом досудового розслідування встановлено розбіжність реєстраційного номеру транспортного засобу, що перевозив деревину та зазначеного у ТТН, а також у співвідношенні розмірів кузова автомобіля та навантаженої деревини допускається можливе перевищення кубомаси (об`єму) відносно тієї, що зазначена у ТТН.

Однак обидва твердження дізнавача спростовані у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відповідно.

Дізнавачем не доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні дізнавача, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого остання й звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна дізнавач не долучила жодних доказів та не навела жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тоді як при розгляді клопотання поясненнями водія транспортного засобу ОСОБА_3 та майстра по відпуску лісопродукції Турянського лісництва філії «Ужгородське лісове господарство» ОСОБА_7 достовірно встановлено, що навантажена на кузов деревина належить третій особі, яка взагалі не фігурує у даному кримінальному провадженні, а транспортний засіб на підставі свідоцтва про реєстрацію такого належить ОСОБА_10 .

До того ж при розгляді клопотання також встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження наразі триває, жодній особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а дізнавачем у клопотанні не доведені підстави вважати, що майну, на яке просить накласти арешт, загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, відомості про цивільний позов у кримінальному провадженні також відсутні.

Таким чином, ні з клопотання, ні з матеріалів, які обґрунтовують клопотання, ні у судовому засіданні, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, не встановлено підстав, у зв`язку з якими необхідно накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

Окрім того, у клопотанні відсутні докази наявності достатніх підстав чи розумних підозр вважати, що майно на яке дізнавач просить накласти арешт є доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України.

Також слідчий суддя вказує на те, що згідно з ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як видно зі змісту клопотання та з наданих слідчому судді матеріалів, підозру у даному кримінальному провадженні нікому не оголошено, а відтак майно, на яке дізнавач просить накласти арешт на даному етапі досудового розслідування є майном третьої особи.

Натомість з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся дізнавач, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор. Зазначене також узгоджується з приписами ст. 171, 172 КПК України.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом

Отже, обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для задоволення клопотання про накладення арешту покладено на особу, яка подала дане клопотання.

З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що дане клопотання є необґрунтованим належними та допустимим доказами, подане не повноважною особою, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 40-1, 64-2, 131, 132, 172, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання дізнавача СД відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатської області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000067 від 31 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1