ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року (ЄРДР №0001500 від 19.05.2023 року),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2023 рокузадоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 литопада 2023 року включно.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, оскільки наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, як з неї можна зрозуміти, просить її скасувати. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийнятою всупереч та з порушенням кримінального закону.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені належним чином про дату та час судового розгляду, будь-яких клопотань про відкладення від останніх не надходило, таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги можливий без участі осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Норми ч. 1 ст. 194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 176-178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» передбачено, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_6 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. При цьому, обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для продовження виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як встановлено місцевим судом, підставами для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка (які) стверджується матеріалами провадження, а метою - запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання сторони обвинувачення в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є доведений ризик, який слугував підставою для застосування запобіжного заходу, на даний час не втратив свою актуальність та не змінився.

Судом встановлено, що хоча обвинувачений ОСОБА_6 в силу положень ст. 89 КК України несудимий, однак в даний час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та в разі визнання його винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Вказані обставини повністю спростовують можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, на переконання апеляційного суду, не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п. 3, 4 ст .5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

При продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст. 177 КПК України, так і обставини, визначені ст. 194 КПК України.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, його віку та стану здоров`я, відсутності медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання доведеному ризику, встановленому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який був доведений стороною обвинувачення.

Водночас, на думку колегії суддів інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні ризикам, з огляду на фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, та особу обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з момент її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді