КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 квітня 2023 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , кожного окремо, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Веселе Запорізької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2 КК України,

за участю: прокурорів захисників підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 15 травня 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, врахував дані про особу підозрюваного у їх сукупності та прийшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , кожен окремо подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити. Від захисника ОСОБА_6 також надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Захисники вважають ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, з огляду на наступне.

Зокрема, захисник ОСОБА_6 зазначає, що ст. 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Разом з тим, виходячи з аналізу повідомлення про підозру від 27 грудня 2022 року у кримінальному провадженню № 0001445 від 26 грудня 2022 року, обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000693 від 16 липня 2021 року та доданих до апеляційної скарги копій процесуальних документів, ОСОБА_7 притягується одночасно, двічі, до кримінальної відповідальності за дії, які складали поведінку особи в одному й тому ж місці, в одну й ту ж дату, в один і той же проміжок часу, за участі одних й тих самих осіб, відносно одних й тих самих питань. Тобто поведінка, яку сторона обвинувачення вважає злочинною в першому та другому провадженні є одна й та сама.

На переконання захисника єдино можливий алгоритм дій органу досудового розслідування, який мав би бути в даному випадку: якщо слідчий або прокурор у кримінальному провадженні № 0000693 дійшли висновку, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , 14 грудня 2020 року в період часу з 15 год. 46 хв. по 16 год. 10 хв., 23 січня 2021 року в період часу з 15 год. 06 хв. по 15 год. 13 хв., 19 березня 2021 року в період часу з 15 год. 17 хв. по 17 год. 34 хв., які вони вважали встановленими мають ще й ознаки кримінального правопорушення, крім ч. 3 ст. 255-1 КК України, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України - вони повинні були кваліфікувати дії ОСОБА_7 та ОСОБА_13 за ч. 1 ст.255-2 та ч. 3 ст.255-1 КК України в одному провадженні як ідеальну сукупність злочину. При цьому, 27 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000693 досудове розслідування було відновлено для зміни раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри.

Сторона захисту вважає, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 у рамках кримінального провадження № 0001445 за обставинами, які були предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000693 з іншою кваліфікацією тих самих діянь є порушенням Конституції України, Європейської Конвенції з прав людинита КПК України. При цьому, звертають увагу, що по справі відсутні дані, які б свідчили про неможливість зі сторони обвинувачення виконати усі необхідні дії в рамках направленого до судового розгляду кримінального провадження № 0000693 або здійснити ці дії в ході судового розгляду, користуючись можливістю передбаченою ст. 339 КПК України.

Також, захисники вказують, що внаслідок порушення прямих вимог ст. 28, 217, 219, 284 КПК України строки досудового розслідування даного кримінального провадження закінчились задовго до повідомлення ОСОБА_7 про підозру, що є підставою для застосування кримінально-правових наслідків, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Сторона захисту наполягає, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру здійснено поза межами строку досудового розслідування, що є неприпустимим та незаконним.

Захисник ОСОБА_5 вказує, що диспозиція ст. 255-2 КК України, передбачає наявність пропозиції про проведення такої зустрічі та запрошення на неї учасників; встановлення часу і місця її проведення; визначення кола питань, які підлягають обговоренню й узгодженню; здійснення розпорядчих повноважень у ході зустрічі; встановлення черговості виступів; визначення порядку вирішення питань, підготовка проектів рішень, узгодження спорів; надання приміщень, транспорту, засобів зв`язку, охорона зустрічі, тощо. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що б вказували, які дії повинна вчинити особа та у який спосіб (чи він передбачає), щоб стати «вором в законі», так як і відсутні докази, яким саме чином ОСОБА_7 організовував, сприяв у проведенні або участі у злочинному зібранні (сходці).

Також, зауважує, що слідчим суддею не взято до уваги, що всі докази, які начебто підтверджують обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення здобуті в іншому кримінальному провадженні № 0000693.

Крім того, захисники вважають, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам.

Звертають увагу на те, що ОСОБА_7 після повідомлення його про підозру 20 травня 2021 року вже значний час перебував під вартою, після цього йому був змінений запобіжний захід на домашній арешт, а після цього, з січня по березень 2022 року він перебував під особистим зобов`язанням. З березня по грудень 2022 року стосовно ОСОБА_7 взагалі не було застосовано жодного запобіжного заходу.

Зазначається в апеляційних скаргах і про порушення правил підсудності та незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, виступ прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, доповнення до апеляційної скарги та заперечення на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 26 грудня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001445, за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2 КК України.

27 грудня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він будучи суб`єктом підвищеного злочинного впливу, а саме особою в статусі «вора в законі», діючи умисно, організував проведення злочинного зібрання (сходки) осіб, які здійснюють злочинний вплив, для матеріального забезпечення та координації злочинної діяльності, у тому числі розподілу доходів, одержаних злочинним шляхом, а також взяв участь у такому зібранні (сходці), у тому числі з використанням засобів зв`язку, а також у тому, що він будучи суб`єктом підвищеного злочинного впливу, а саме особою в статусі «вора в законі», діючи умисно, організував проведення злочинного зібрання (сходки) осіб, які здійснюють злочинний вплив, для координації злочинної діяльності, у тому числі розподілу сфер злочинного впливу, а також взяв участь у такому зібранні (сходці), у тому числі з використанням засобів зв`язку, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 лютого 2023 року без визначення розміру застави.

16 лютого 2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 27 березня 2023 року.

16 лютого 2023 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 27 березня 2023 року без визначення розміру застави.

21 березня 2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 27 червня 2023 року.

22 березня 2023 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року клопотання слідчого задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з вимогами ст.ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2 КК України.

Зокрема, слідчий суддя дослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах. Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Всупереч доводам сторони захисту, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, у клопотанні та доданих до нього матеріалах, станом на день розгляду клопотання слідчим суддею, міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри чогось очевидно безпідставного чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи захисників щодо повідомлення ОСОБА_7 про підозру поза межами строку досудового розслідування, у зв`язку з чим останній не набув статусу підозрюваного, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами провадження.

Також, колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні слідчим і прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не відпали та продовжують існувати, і дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, у їх сукупності, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування ризику можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки слідчий і прокурор у повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Беззаперечних даних, які б унеможливлювали подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою матеріали судового провадження не містять.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано не визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 255-2 КК України.

Усі інші обставини, зокрема і наведені в апеляційних скаргах, згідно з вимогами КПК України будуть встановлюватись і перевірятись під час розгляду кримінального провадження по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно з нормами матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, у порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, про які йдеться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 15 травня 2023 року, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , кожного окремо, - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/10946/23-к Справа №11-сс/824/2346/2023 Категорія: ст. 199 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1