Справа № 344/3457/22
Провадження № 11-кп/4808/366/23
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001467 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого в ПрАТ «Будматеріали», раніше судимого:

- 05.12.2008 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 190, ст. 304 КК України, на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років;

- 11.02.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, фізичної особи підприємця, згідно ст. 89 КК України несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло.

ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло.

Кримінальне правопорушення скоєно за наступних обставин.

Так, у невстановленому місці та при невстановлених обставинах, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вступили у злочинну змову, з метою таємного викрадення чужого майна із приміщення квартири АДРЕСА_3 .

З цією метою ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_7 , в період часу з 16 год по 18 год 30 хв 17.12.2021, прийшли до вікна, приміщення квартири, що знаходиться на першому поверсі, за вказаною вище адресою.

В подальшому, діючи згідно заздалегідь розприділених ролей, ОСОБА_7 залишився біля вікна приміщення квартири, з метою попередження співучасника у випадку появи сторонніх осіб, а ОСОБА_9 , шляхом віджиму вікна приміщення квартири, незаконно проник в її середину.

Після чого, ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаному вище приміщенні, та ОСОБА_7 , перебуваючи біля вказаного вище приміщення, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою, таємно викрали з квартири майно потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме:

- грошові кошти в сумі 800 доларів США, що в перерахунку в національну валюту згідно курсу Національного банку України станом на 17.12.2021 становить 21 752 грн, які знаходились на полиці у шафі, в приміщенні спальні;

- пару жіночих срібних сережок, 925 проби, вагою 7 г, із вставкою камінців «перлин та напівпрозорих», які знаходились у коробці з-під ювелірних виробів, на при ліжковій тумбочці, в приміщенні спальні, вартість яких, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи становить 101,88 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_7 , місце вчинення кримінального правопорушення покинули та грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 21 853,88 гривень.

Захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Вважає, що призначення судом ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік є надто суворим, несправедливим, за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину та щиро в скоєному розкаявся, вибачився перед потерпілими, дав показання у яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення, дуже шкодував за наслідками скоєного та критикував себе по відношенню до вчиненого. Сторона захисту зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд не врахував думку прокурора, яка просила призначити йому покарання, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, не звернув увагу, що він одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної Ради» на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.. Ющенка Вінницької обласної Ради» на обліку не перебував, позитивно характеризується по місцю проживання та за місцем роботи, його повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, добровільне перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, наявність хронічного захворювання (туберкульоз). Вважає, що суд першої інстанції не навів належних доводів щодо відсутності правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України та не вказав, які обставини свідчать про неможливість звільнення обвинуваченого від основного покарання у виді покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить застосувати до вимоги ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. Свої доводи мотивували тим, що він визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння, підтвердив обставини пред`явленого йому обвинувачення і щиро розкаявся, є єдиним годувальником в сім`ї, його батьки пенсіонери, що підтверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про народження, раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні одну малолітню дитину.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду. Подали заяву про розгляд справи без їхньої участі (а.п. 183).

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 просили вирок змінити та призначити покарання ОСОБА_9 з врахуванням всіх наведених обставин;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 , підтримали свою апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ;

- прокурор не заперечував можливість застосування ст. 69 КК України до покарання, що призначене ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_14 заявив клопотання про доручення даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , яке задоволено (а.п. 201).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , кваліфікація їх дій, апелянтами не оскаржується та не перевіряються апеляційним судом.

Оскільки в апеляційних скаргах оспорюєються вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченим, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

За змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції не встановив обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , а до обставин, які пом`якшують його покарання, відніс визнання вини, щире каяття.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічні кримінальні правопорушення, на шлях виправлення не став, висновок наданий в досудовій доповіді органу пробації, з якого вбачається висока ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства чи окремих осіб, а також те, що ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Також, суд першої інстанції належно врахував дані про особу ОСОБА_9 , його вік, стан здоров`я та майновий стан, те, що він одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної Ради» на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» на обліку не перебував та за медичною допомогою не звертався, позитивно характеризується по місцю проживання та за місцем роботи, добровільне перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції його від суспільства та призначив покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається захисник ОСОБА_8 в апеляційній інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції призначені ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Надані стороною захисту під час апеляційного розгляду додаткові документи, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: довідку № 72 КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини»,від 07 серпня 2023 року, протокол ультразвукового дослідження від 08 серпня 2023 року, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , медичну довідку від 14 липня 2023 року, довідку №25 від 16 лютого 2023 року БФ «Свідомість-УА» та інші (а.п. 202-216), не є підставою для подальшого пом`якшення призначеного покарання.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, те, що він одружений, на утриманні одна малолітня дитина, в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної Ради» на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» на обліку не перебував, за медичною допомогою не звертався, висновок наданий в досудовій доповіді органу пробації, з якого вбачається високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства чи окремих осіб, а також те, що ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.

За змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції не встановив обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 а до обставин, які пом`якшують його покарання, відніс визнання вини, щире каяття.

З огляду на наведене, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної частини статті.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції недостатньо врахував дані про особу, обвинуваченого, та вважає, що встановлені судом першої інстанції пом`якшують обставини, а саме визнання вини та щире каяття, у сукупності з даними про особу, а саме те, що ОСОБА_7 одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому при призначенні покарання можливо застосувати ст. 69 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, з огляду на наведене, враховуючи думку прокурора, дані про особу винного ОСОБА_7 , а також наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче найнижчої межі встановленої в санкції статті - позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, що пом`якшують покарання, думки прокурора, інших обставин по кримінальному провадженню, таке покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України - відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу індивідуалізації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5