Справа № 638/7722/23
Провадження № 1-кп/638/1480/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.11.2022 року за № 0000969 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом у період воєнного стану, перебуваючи на посаді головного сержанта стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , маючий військове звання «головний сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом, перебуваючи на посаді головного сержанта стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11,16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних законних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, в умовах воєнного стану, у період часу з 12 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року не повернувся з лікувального закладу до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та починаючи з 12 вересня 2023 року незаконно, постійно перебував поза місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , тим самим без законних підстав проводив час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин вчиненому в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

18 липня 2023 року між ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 та прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 досягнуто угоди про визнання винуватості, яка підписана сторонами. При укладанні зазначеної угоди ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за вказаних обставин, а також була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_5 , з урахуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави в розмірі двадцяти відсотків.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор під час судового розгляду, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст. 407 КК України згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкістю висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, який раніше не судимий, обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, за місцем військової служби та місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції, є учасником бойових дій, має державні нагороди.

Відповідно до вимог ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який посилює відповідальність особи, тому суд, на підставі статті 5 КК України, застосовує Закон, який пом`якшує кримінальну відповідальність у редакції на день вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, а тому є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Таким чином, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України. ОСОБА_5 згідно із даними, наданими стороною обвинувачення, раніше не судимий, а тому слід затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 підозрюваному ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 53680,00 грн.

06.07.2023 ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до вимог абз.3 ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом установлено, що з моменту звільнення із-під варти та на день ухвалення вироку, тобто в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 18 липня 2023 року, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замінити призначене ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави в розмірі двадцяти відсотків.

На підставі п. в ч.1 і ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 05.07.2023 по 06.07.2023 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у вигляді застави, скасувати після набрання вироком законної сили.

Внесену 05.07.2023 на депозитний рахунок заставу в розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень за ОСОБА_5 (код квитанції № ТВБВ 10020/0515, банк одержувача - ДЕРЖКАЗНАЧЕЙСЬКА СЛУЖБА УКРАЇНИ, м. КИЇВ, код одержувача 26281249, рахунок одержувача UA0006674) повернути заставодавцю ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1