У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003050.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.08.2023 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою відмовити, та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає, що ухвала суду про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу підлягає скасуванню з наступних підстав.

Прокурором не доведено обставин та підстав для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 не здійснював будь-яких дій, направлених на ухилення від слідства або від виконання процесуальних рішень, не перешкоджав встановленню істини у справі, визнав свою провину, сприяв розкриттю правопорушень, викривав інших співучасників у скоєнні інкримінованих ним діянь, щиро розкаявся у скоєному. Прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_5 має наміри переховуватись від суду, а тяжкість кримінального правопорушення не може свідчити про його наміри переховування.

Зазначає, що думка прокурора про те, що після вчинення правопорушення ОСОБА_5 зник з м. Миколаєва є неправильною, оскільки останній мешкає у м. Одеса, де й знаходився до затримання.

Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 є громадянином України, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, де позитивно характеризується, одружений, мешкає з дружиною та матір`ю, які є інвалідами та потребують стороннього догляду, страждає рядом захворювань та неодноразово проходив лікування. Крім того, стан здоров`я останнього погіршився, а подальше перебування під вартою, на думку захисту, може ще більше погіршити його стан здоров`я.

За наведених обставин, обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Апелянт вважає, що суд, при розгляді клопотання ухвалив поспішне рішення, не вникаючи в суть питання, і, не дав належної правової оцінки обставинам, необхідність встановлення яких регламентована ст. ст. 177, 178 КПК України, а також не визначив відповідного розміру застави, не врахував майнового та сімейного стану обвинуваченого та інші дані про його особу.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003050 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

05.06.2023 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, а ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Врахувавши, що один з інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальних правопорушень вчинено за попередньою змовою групою осіб, у випадку доведеності винуватості йому може загрожувати покарання у виді довічного позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, зокрема його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків та роботи, суд дійшов висновку, що зазначені у клопотанні ризики є дійсними та дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, знищити, сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на інших обвинувачених або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказаних вимог закону судом дотримано в повному обсязі.

Вирішуючи питання про необхідність продовження застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинах, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, до затримання не працював та не мав постійного джерела доходу, на час затримання був неодружений (одружився під час застосування запобіжного заходу). Судове провадження на даний час триває.

Наведене, а також характер, обставини та наслідки інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дають підстави вважати, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на інших обвинувачених з метою зміни їх показань або вчинити нове кримінальне правопорушення, тобто ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

За наведеного, доводи захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені, є безпідставними.

З урахуванням наявних ризиків, тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Наявність у обвинуваченого постійного місця мешкання та дружини не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_5 має ряд захворювань, само по собі не є підставою для нівелювання обставин, за яких ухвалено рішення про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу щодо нього, оскільки неможливість надання ОСОБА_5 медичної допомоги в умовах його утримання під вартою не підтверджено жодними доказами, а лікування обвинуваченого ОСОБА_5 , у разі наявності у нього захворювань, можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає і вважає, що рішення суду про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлене з дотриманням вимог закону, з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3