ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18462/22

Провадження № 11-кп/4820/496/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні №0000154, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2022 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидківці Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 309 КК України,та

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 309 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК України від відбування цього покарання ОСОБА_6 звільнено з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 роки.

На підставі частини 1 статті 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Обраний стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено його з-під варти з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» негайно.

Питання щодо речових доказів вирішено на підставі статті 100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, а саме вимог ст.ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до яких діяльність з обігу психотропних речовин, включених до списку № 2 таблиці ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2020, на території України обмежено, у невстановлений час у червні 2022 року, перебуваючи у невстановленому місті, у невстановлений спосіб, у невстановленої особи замовив психотропну речовину в особливо великих розмірах, обіг якої обмежено амфетамін, в особливо великому розмірі, яку 17.06.2022 року, перебуваючи у невстановленому місці, оплатив в сумі 7236 грн, шляхом здійснення банківського переказу коштів на невстановлений рахунок з особистого карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», після чого, 19.06.2022 близько 09.44 год., перебуваючи у приміщенні відділення №30 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 у м. Хмельницькому, шляхом отримання від невстановленої особи поштового відправлення №5793, а саме посилки в картонному упакуванні, в середині якої знаходився поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, умисно, незаконно придбав, з метою власного вживання без мети збуту, психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 17,16795 г, що є особливо великими розмірами, яку зберігав при собі з метою власного вживання без мети збуту до 12 год. 45 хв. того ж дня.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області стосовно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим за частиною 3 статті 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, крім житла.

Вважає, що вищевказане судове рішення стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

В апеляційній скарзі наголошується, що ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному придбанні та незаконному зберіганні психотропної речовини з метою збуту, якщо предметом таких дій була психотропна речовина в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України.

Проте, вироком суду дії ОСОБА_6 перекваліфіковано на частину 3 статті 309 КК України, оскільки, на думку суду, в ході судового розгляду не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 мав намір збути психотропну речовину.

Разом з тим, судом, при ухваленні вироку, не взято до уваги докази, які у своїй сукупності свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_6 саме на збут придбаної ним психотропної речовини та які могли б істотно вплинути на висновки суду. Така невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, на визначення міри покарання.

На думку прокурора, судом необґрунтовано перекваліфіковано дії обвинуваченого з частини 3 статті 307 КК України на частину 3 статті 309 КК України.

Окрім того, вироком суду ОСОБА_6 призначено покарання за частиною 3 статті 309 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 від відбування вказаного покарання звільнено з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 3 роки, а також покладено обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України.

Разом з тим, за частиною 3 статті 309 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та таке додаткове покарання як конфіскація майна у санкції зазначеної статті не передбачене, у зв`язку з чим, посилання суду на призначення покарання без конфіскації майна є безпідставним.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор просила задовольнити доводи апеляційної скарги, наполягала на необґрунтованій перекваліфікації судом вчиненого ОСОБА_6 діяння на частину 3 статті 309 КК України, враховуючи розмір придбаної психотропної речовини, що сам він не вживає наркотичні засоби, придбання залежало від його волі, сам замовив психотропну речовину в особливо великому розмірі. Крім того, звернула увагу на безпідставне посилання суду на призначення покарання без конфіскації майна, оскільки санкція частини 3 статті 309 КК України не передбачає такий вид додаткового покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора. Адвокат наголосив, що зібрані у кримінальному провадженні докази не доводять існування мети збуту, ОСОБА_6 також заперечив намір збувати придбану речовину, наполягав, що придбав амфетамін виключно для власного використання, раніше вживав психотропну речовину, вживав разом з іншою особою, яка і допомогла замовити цю речовину. Він співпрацював зі слідством, всі ці обставини повідомляв.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує перекваліфікацію скоєного ОСОБА_6 злочину з частини 3 статті 307 КК України на частину 3 статті 309 КК України, оскільки вважає доведеним наявність в ОСОБА_6 умислу на збут наркотичної речовини.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 у червні 2022 року у невстановленої особи замовив психотропну речовину в особливо великих розмірах, обіг якої обмежено амфетамін, яку 17.06.2022 оплатив в сумі 7236 грн., шляхом здійснення банківського переказу коштів на невстановлений рахунок з особистого карткового рахунку, після чого, 19.06.2022 року близько 09.44 год. у приміщенні відділення №30 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 у м. Хмельницькому, отримав посилку в картонному упакуванні, в середині якої знаходився поліетиленовий пакет із порошкоподібною психотропною речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 17,16795 г, що є особливо великими розмірами, яку зберігав при собі з метою власного вживання без мети збуту.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у скоєному, надав показання в суді, що дійсно він здійснив замовлення психотропної речовини (амфетамін), за що здійснив оплату в розмірі 7236 грн та 19.06.2022 у відділенні ТОВ «Нова пошта» № 30 отримав посилку з амфетаміном, які в подальшому було вилучено працівниками поліції. Однак обвинувачений заперечував існування наміру збувати придбану речовину, оскільки придбав амфетамін для власного вживання, розмір пояснює тим, що так було дешевше.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_6 за обставин викладених в обвинувальному акті з частини 3 статті 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів в особливо великих розмірах з метою збуту, на частину 3 статті 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту в особливо великих розмірах.

Доводи сторони обвинувачення щодо безпідставної перекваліфікації дій ОСОБА_6 з частини 3 статті 307 КК України на частини 3 статті 309 КК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме показами самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував того факту, що придбав психотропну речовину в особливо великому розмірі для власного вживання, показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили, що біля відділення ТОВ «Нова пошта» вони підійшли до ОСОБА_6 та з`ясували, що при ньому є заборонені речовини амфетамін; показання свідків ОСОБА_11 . ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зокрема зі слів останнього, ОСОБА_6 казав йому, що купує амфетамін для власного вживання; протокол огляду місця події від 19.06.2022, відповідно до якого на автостоянці «Кондфіл» за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 13 було виявлено та вилучено картонну коробку з логотипами «Нова пошта», в якій знаходиться поліетиленовий пакет, в ньому кругла коробка з кришкою золотистого кольору, в якій знаходиться речовина білого кольору схожа на крем, у вказаній речовині знаходиться поліетиленовий пакет, в якому міститься кристалічна речовина білого кольору, схожа на наркотичний засіб (т. 1 а/п 64-70); висновками судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, судової комп`ютерно-технічної, судової молекулярно-генетичної експертиз,протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи свій висновок суд першої інстанції зазначив, що жоден з досліджених у судовому засіданні доказів, наданих стороною обвинувачення не дав суду можливості дійти беззаперечного висновку про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу саме на збут придбаної ним психотропної речовини, тому суд з цих підстав ухвалив, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, але без мети збуту, і тому його дії кваліфікував за частиною 3 статті 309 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Частина 3 статті 309 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинене з залученням неповнолітнього, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, без мети збуту.

Для суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України, є обов`язкова наявність мети збуту. Однак, як у ході судового, так і під час апеляційного розгляду цього кримінального провадження стороною обвинувачення не надано належних і достатніх доказів для констатації того факту, що ОСОБА_6 придбавши психотропну речовину мав умисел на її збут.

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Стаття 91 КПК України серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні виділяє також і мету вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається зокрема на слідчого чи прокурора.

У статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Прокурор у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на практику Верховного суду, зазначає, що кількість вилученої в ОСОБА_6 психотропної речовини (масою 17, 16795 г, що є особливо великим розміром, а загальна кількість речовини, що була отримана обвинуваченим 47, 1 г) очевидно перевищує розумну кількість речовини, необхідної для особистого вживання, насамперед особою, яка не зловживає наркотичними чи психотропними речовинами, а будь-яке об`єктивне підтвердження того, що ОСОБА_6 особисто вживав наркотичні засоби, відсутнє, тому слід зробити висновок, що у ОСОБА_6 при купівлі наркотичної речовини був умисел на її збут.

Однак, колегія суддів, проаналізувавши надані суду матеріали кримінального провадження, не погоджується з такими доводами прокурора та вважає, що стороною обвинувачення не було надано достатньо переконливих доказів, аби довести поза розумним сумнівом наявність у ОСОБА_6 мети збуту.

Пред`являючи ОСОБА_6 обвинувачення за частиною 3 статті 307 КК України, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що обвинувачений незаконно придбав у невстановленої особи психотропну речовину, обіг якої обмежено (амфетамін) в особливо великих розмірах, яку умисно, незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи факту незаконного придбання та зберігання психотропної речовини в особливо великих розмірах за обставин зазначених в обвинувальному акті, стверджує, що умислу на збут амфетаміну у нього не було, оскільки придбавав його для власного вживання, раніше вживав 3-4 рази, йому це сподобалось, оскільки він таким чином знімає напругу, мав намір вживати протягом певного часу й в подальшому. Також вказав на те, що зазначена маса психотропної речовини обумовлена тим, що вартість більшої розфасовки є значно меншою та більш вигідною пропозицією для придбання.

До того ж, як було повідомлено свідком ОСОБА_13 , інспектором взводу №1 роти ТОР, а також підтверджується записом з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_6 повідомляв, що замовляв амфетамін для себе.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» надано визначення дій, які пов`язані з незаконним виробництвом, виготовленням, придбанням, зберіганням тощо наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів. Зокрема, під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів потрібно розуміти будь-які платні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч Законам України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо).

Однак, у матеріалах справи не міститься жодної інформації щодо факту збуту наркотичних засобів обвинуваченим іншим особам, тобто таких фактів органом досудового розслідування не встановлено, оперативні закупівлі наркотичного засобу та психотропних речовин не проводилися.

Таким чином, основним доказом обвинувачення ОСОБА_6 за частиною 3 статті 307 КК України, на думку сторони обвинувачення, є лише вилучення в обвинуваченого наркотичних засобів в особливо великому розмірі, а саме масою 17, 16795 г, а загальна кількість речовини, що була отримана обвинуваченим 47, 1 г.

У вище наведеній постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №4 зазначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб пакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру.

Згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови від 30 жовтня 2018 року по справі № 759/16565/16-к; від 29 жовтня 2020 року по справі № 461/895/19 та інш.), розширюються межі доведення мети збуту, та Суд звертає увагу, що великий розмір, спосіб пакування та розфасування не можуть бути достатніми доказом наявності мети збуту.

Якщо висновок про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути дослідженні обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи та її розфасування. Втім, сам по собі факт виявлення наркотичних засобів у розфасованому стані не може свідчити про умисел обвинуваченого на їх збут.

Таким чином, на переконання колегії суддів вилучена кількість амфетаміну у цьому випадку, за відсутності інших доказів не може бути визначальним доказом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України. Одночасно слід зауважити, що наркотичні засоби не було розфасовано в пакунки з певною масою, тобто вони не були підготовлені до збуту (продажу), що підтверджується протоколом огляду місця події від 19.06.2022 та додатками до нього, оскільки на зображенні 7 видно, що кристалічна речовина білого кольору знаходиться в одному цілісному пакеті.

Доводи прокурора щодо того, що оскільки ОСОБА_6 не зловживає психотропними речовинами, наркологічної патології у нього не виявлено, під спостереженням лікаря-нарколога не перебуває, тому придбання наркотичної речовини у такому особливо великому обсязі для його власного вживання є сумнівним, колегія суддів, за рахунок досліджених та оцінених у сукупності інших доказів у цьому кримінальному провадження, не вважає достатніми для встановлення вини обвинуваченого за частиною 3 статті 307 КК України.

Натомість, колегія суддів уважає слушними доводи прокурора щодо безпідставності посилання суду на призначення покарання без конфіскації майна.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкція частини 3 статті 309 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. Додаткового покарання у вигляді конфіскації майна вказана норма не передбачає.

Між тим, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.309 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, обґрунтувавши це в мотивувальній частині вироку тим, щододаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, тоді як у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст.77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Враховуючи наведені норми закону, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини вироку обґрунтування суду не застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, а з резолютивної частини вироку - посилання суду на призначення покарання без конфіскації майна, оскільки санкцією ч.3 ст.309 КК України не передбачено застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, провівши апеляційний розгляд в межах доводів апеляційної скарги прокурора, колегії суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає можливим змінити вирок, виключивши з мотивувальної частини вироку суду посилання на додаткове покарання у виді конфіскації майна, а з резолютивної частини вироку - посилання суду на призначення покарання без конфіскації майна, задовольнивши в цій частині апеляційні доводи прокурора, тоді якза встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, виходячи з сукупності вищевказаних та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано і правильно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 з частини 3 статті 307 на частину 3 статті 309 КК України, тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на додаткове покарання у виді конфіскації майна, а з резолютивної частини вироку - посилання суду на призначення покарання без конфіскації майна.

В іншій частині вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3