УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 357/3529/21

провадження № 51-1902ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Крім того, цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 2 тис. 510 грн 59 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 11 січня 2021 року, приблизно о 21 год 00 хв, перебуваючи біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_5 , умисно завдав йому один удар кулаком лівої руки, а пізніше і один удар ногою, в область обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які відноситься до категорії середньої тяжкості.

Київський апеляційний суд ухвалою від 21 грудня 2022 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями попередніх судів сторона захисту подала касаційну скаргу до суду касаційної інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 28 березня 2023 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) захиснику відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищевказані рішення місцевого і апеляційного судів, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачалось, що підстав для задоволення скарги немає.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року та ухвали Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року.

Однак, 16 травня 2023 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, засуджений звернувся з новою касаційною скаргою на зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій, в якій, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даними про його особу через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Крім того, у касаційній скарзі засуджений заявив клопотання про поновлення йому строку на звернення до Верховного Суду, яке обґрунтував тим, що він, після ознайомлення з вищевказаною ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2023 року, протягом тижня уклав угоду про надання правової допомоги з новим адвокатом. У зв`язку із чим, вважає, що строк на касаційне оскарження ним був пропущений з поважних причин, а тому просить поновити цей строк.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб, зокрема потерпілих, перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.

При цьому, правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК України, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.

Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК України. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 постановлено 21 грудня 2022 року, а тому останнім днем для подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для нього було 22 березня 2023 року.

Однак засуджений подав касаційну скаргу до суду касаційної інстанції лише 16 травня 2023 року, тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України строку на касаційне оскарження.

Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Верховний Суд звертає увагу засудженого на тому, що передбачений КПК України строк на касаційне оскарження, а саме 3 місяці, є досить тривалим та достатнім для того, щоб навіть за наявності певних труднощів у особи вона могла вчасно подати касаційну скаргу (у разі її сумлінного ставлення до користування своїми процесуальними правами).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), неодноразово заявляв, що зацікавлена сторона зобов`язана проявляти особливу ретельність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів для ознайомлення з рухом справи (див., наприклад «Каракуця проти України»).

У контексті цього кримінального провадження Верховний Суд звертає увагу на те, що сторона захисту скористалася правом на касаційне оскарження, зокрема, таку скаргу в межах строку на касаційне оскарження було подано захисником. Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачалось, що підстав для задоволення скарги немає.

Той факт, що засудженого не влаштовує результат такого оскарження, а так само факт залучення засудженим нового захисника не створюють належних підстав для поновлення йому строку на касаційне оскарження.

Засуджений не був позбавлений можливості особисто подати касаційну скаргу в межах тримісячного строку на касаційне оскарження. Також у межах цього ж строку він міг залучити до 5 захисників, щоб кожен з них міг своєчасно оскаржити судове рішення. Натомість засуджений подав власну скаргу майже через два місяці після закінчення строку на касаційне оскарження.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження постановлених стосовно нього судових рішень, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки засуджений подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для поновлення строку.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року.

Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3