Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

09 травня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000385 від 08 листопада 2020 року

відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ (нині - Вараш), Рівненської області, громадянина України, не працюючого, відповідно до ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 січня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 3922 грн. 80 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальні збитки у сумі 19882 грн. 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 50000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КНП ВМР «ВБР» до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 від кримінального правопорушення, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради «Вараська багатопрофільна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 23442 грн. 59 коп.

За вироком суду, 07 листопада 2020 року, приблизно о 16 код. 00 хв., у м. Вараш Рівненської області, обвинувачений ОСОБА_8 , рухаючись на автомобілі марки «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , по нерегульованому перехресті, а саме, виїжджаючи із другорядної дороги, що зі сторони вулиці Т.Боровця, на головну дорогу, що по вул. Соборна, всупереч вимогам п.10.1 дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а також вимог п.16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 в той час, коли останній рухався на автомобільній дорозі по вул. Соборна в напрямку перехрестя вул. Соборна та вул. Л.Українки. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, спричинивших довготривалий розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 покликається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважає, покликаючись на ч.1 ст. 69 КК України, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На обґрунтування своєї позиції, зазначає, що ОСОБА_8 працює таксистом, тому обмеження можливостей працевлаштуватися та заробітку призведе до неможливості погашення стягнень за вироком суду. Звертає увагу, що обвинувачений раніше не судимий, вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував матеріальні збитки і в подальшому має намір відшкодувати всі витрати за вироком суду, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутні обставини, які б обтяжували його покарання, інкримінований злочин є нетяжким із необережною формою вини та не становить високої небезпеки для суспільства.

Просить змінити вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 січня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України та пом`якшити призначене останньому покарання, не призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, врахувавши думку обвинуваченого, висловлену в заяві від 08.05.2023 року щодо підтримання думки захисника, потерпілого, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього за ч. 1 ст. 286 КК України, вид та розмір призначеного обвинуваченому основного покарання, а також звільнення на підставі ст. 75 КК України від його відбування, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України в апеляційній скарзі захисником в інтересах обвинуваченого не оспорюються.

Що стосується доводів захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ч. 1 ст. 286 КК України (яка діяла станом на час вчинення злочину) передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Частиною 1 ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення , за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК України може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч. 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку. Це узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 16 березня 2023 року, справа №185/1030/22, провадження № 51-3134 км22.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про можливість і необхідність застосування положень ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_8 додаткового покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення є безпідставними та такими, що не ґрунтується на вимогах закону.

За наведеного, у даному кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад та встановлених законом критеріїв при призначенні покарання.

На думку колегії суддів призначене ОСОБА_8 покарання з застосуванням інституту звільнення від відбування основного покарання з випробуванням є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

На переконання колегії суддів, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА :

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 січня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3