УХВАЛА

3 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 466/4414/15 - к

провадження № 51 - 4588 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду міста Львова від 30 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000525,

встановив:

У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перевірку зазначених судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Верховний Суд дійшов висновку, що

її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Також, якщо особа

не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі.

Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для зміни чи скасування такого рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Так, засуджений порушує питання про скасування вироку Шевченківського районного суду міста Львова від 30 вересня 2022 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 16 травня 2023 рокуу зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У касаційній скарзі засуджений, серед іншого, вказує про відсутність у матеріалах справи технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження

в суді першої інстанції, та порушення таємниці нарадчої кімнати про що зазначалося в апеляційній скарзі сторони захисту та залишилося без перевірки апеляційного суду, що, на думку ОСОБА_4 , є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Разом з цим, як убачається з долученої копії оскаржуваної ухвали, наведені доводи сторони захисту були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, а тому зі змісту касаційної скарги не зрозуміло, в чому, враховуючи положення статей 412, 419 КПК, полягає істотність порушень під час апеляційного розгляду в цій частині, а також яким чином вони вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення.

Крім того, зазначаючи про порушення, які, на думку засудженого, мали місце під час оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанцій, останній належним чином не обґрунтовує наявність таких порушень з огляду на приписи статей 85, 86, 94, 370, 412, 419 КПК, натомість посилається на неповноту судового розгляду, що

в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також, всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування заявленої вимоги про скасування оскаржуваних рішень в частині вирішення судами цивільного позову потерпілих на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положенням статей 127-129, 370, 412, 413, 419 цього Кодексу, ст. 1166 Цивільного Кодексу України у їх взаємозв`язку.

До того ж засуджений у касаційній скарзі стверджує, що судове провадження

в суді апеляційної інстанції здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, проте обґрунтування таким твердженням, зваживши на приписи статей 412, 425 КПК, не наводить. Зокрема не зазначає яким чином неявка потерпілого погіршила становище засудженого ОСОБА_4 та стосується його інтересів, як не указує й на те, які заходи не були вжиті апеляційним судом для забезпечення явки в судове засідання потерпілого та які клопотання з цього приводу були заявлені стороною захисту на виконання положень ст. 22 КПК.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Поміж іншого, положеннями ч. 3 ст. 427 КПК передбачено, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Проте засуджений у касаційній скарзі про це нічого не зазначив.

З огляду на приписи ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши,

що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду міста Львова від 30 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без руху

і надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів

з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3