В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001197 від 28.10.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця селища Петриківка, Царичанського району,

Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою,

одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого ПАТ «Солді і

Ко» на посаді менеджера з продажів відділу дистрибуції та сервісу,

проживаючий та зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

потерпіої ОСОБА_6 ,

представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника цивільного відповідача ПАТ «СОЛДІ І КО» -

ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2022 року о 11.15 год., водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ПАТ «Солді і КО» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 06.04.2021 року, здійснював рух зі швидкістю 20 кілометрів на годину по крайній правій смузі проїзної частини вул. Дніпровській у м. Павлоград, Дніпропетровській області, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку вул. Можайська у напрямку вул. Луганська. Рухаючись по зазначеній проїжджій частині, автомобіль марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в умовах необмеженої видимості, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будівлі № 30 по вул. Дніпровській, м. Павлоград, позначеного по ходу його руху дорожнім знаком 5.38.1 Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід». У вказаний час попереду вказаного автомобіля марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по крайній правій смузі вул. Дніпровській у попутному напрямку рухався пасажирський автобус марки «Єталон А079», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10 , який наближався до зазначеного пішохідного переходу. У зазначений час попереду пасажирського автобуса марки «Єталон А079» та автомобіля марки «Citroen Berlingo» з правого узбіччя на нерегульований пішохідний перехід вийшла малолітня пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка по вказаному нерегульованому пішохідному переходу у темпі кроку почала перетинати проїзну частину вул. Дніпровська, справа наліво відносно їх напрямку руху. Виявивши пішохода ОСОБА_6 на нерегульованому пішохідному переході, водій пасажирського автобуса марки «Єталон А079», ОСОБА_10 здійснив повну зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом з метою дати їй дорогу. Водій ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль марки «Citroen Berlingo», не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та продовжив рух далі, виконуючи об`їзд пасажирського автобуса марки «Єталон А079» та продовжив рух по крайній лівій смузі руху, тим самим створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху. У ході подальшого руху водій ОСОБА_3 виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де 28.10.2022 року о 11.19 год., напроти будівлі № ЗО по вул. Дніпровській, м. Павлоград Дніпропетровській області допустив наїзд правою бічною частиною керованого ним автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимогу п. 18.4 Правил дорожнього руху, в якому зазначено:

п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_3 п. 18.4. Правил дорожнього руху з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді: перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), що діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначену область або при ударі об такі та такими предметами могли бути виступаючі частини транспортного засобу який рухався, та дорожнє покриття при падінні та ударі об нього.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та суду показав, що він погоджується з тим, що зазначено у обвинувальному акті. Місце ДТП він покинув, так як не зрозумів що вчинив ДТП. Він не бачив пішохода, так як дівчинка мала зростом, та подумав, що зачепився дзеркалом за автобус. Коли його зупинили працівники поліції на блокпосту, то повідомили про те, що він вчинив ДТП. Після цих роз`яснень він приїхав на місце ДТП, та надав всі пояснення працівникам поліції. У скоєному він щиро кається. Він особисто сплатив потерпілій 70 000 грн., та зобов`язується виплатити всі розходи на лікування потерпілої. Його місячна зарплатня становить 18 000 грн. Він має на утриманні дружину яка не працює, та дитину - 13 років.

Представник цивільного відповідача ПАТ «СОЛДІ І КО» - ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що про ДТП він дізнався від обвинуваченого. Вважає, що матеріальну шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія, моральна шкода по цивільному позову про відшкодування шкоди, завищена позивачем, та визнає на суму 30 000 грн.

Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що про ДТП вона дізналась по телефону від хлопця на ім`я ОСОБА_11 , який їй повідомив, що її доньку збила машина. Їй відшкодовано обвинуваченим 70 000 грн. Просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» на користь її користь, яка діє в інтересах ОСОБА_6 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 14 944 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 60 коп., та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди сумі 245 000 (двісті сорок п`ять) грн., з урахуванням вже відшкодованої шкоди в сумі 70000 грн.,та призначити обвинуваченому не сурове покарання.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що підтверджує ті обставини, які зазначені у обвинувальному акті. Додала, що коли її збила машина, то водій покинув місце ДТП. Вважає, що водій міг її побачити перед ДТП, та у нього була така можливість. Швидку медичну допомогу викликали люди, які були поруч. Вона погоджується з сумою позову. Моральна шкода полягає в тім, що на її нозі після операції залишився шрам, та на даний час їй боляче ходити. Вона перебувала на стаціонарному лікуванні близько 2 місяців, та на даний час у неї реабілітація.

Допитавши обвинуваченого, неповнолітню потерпілу, представника неповнолітньої потерпілої, представника цивільного відповідача ПАТ «СОЛДІ І КО» , суд вважає, що ОСОБА_3 винний у порушенні правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 286 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до роз`яснень п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не виявлено.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії необережного нетяжкого злочину, раніше не судимий, та до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем роботи та проживання характерезується позитивно, вину визнав повністю, відшкодував частково потерпілій шкоду.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, та ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Однак, враховуючи вище зазначені обставини, спосіб життя обвинуваченого, низьку ймовірність вчинення повторного порушення, те, що він одружений, має на утриманні доньку, працює, також враховуючи що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вину визнав, щиро каявся, та з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд приходить висновку, що обвинувачений не становить небезпеку для суспільства, в зв`язку з чим його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду " Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна " (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків (ч.2 ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Позовні вимоги ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 14 944 грн. 60 коп. слід задовольнити у повному обсязі, що підтверджується рахунком-фактура та квитанціями на лікування потерпілої.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичнійабо юридичній особінеправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`їчи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що потерпіла є особою неповнолітнього віку, під час ДТП зазнала певних моральних страждань в наслідок перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині які супроводжувались сильними болями у нозі. Після ДТП вона постійно лікується, та на даний час проходить реабілітацію, а тому, на думку суду, вона має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 245 000 грн.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 60 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року було накладено арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він код НОМЕР_4 , який належить ПАТ «Солді і Ко».

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 року було частково скасовано арешт на транспортний засіб марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме в частині користування зазначеним вище автомобілем без права на відчуження та розпорядження ним.

Суд вважає за необхідне залишити без змін арешт майна згідно ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року в частині заборони на право його відчуження та його розпорядження, так як на час прийняття рішення не вирішено питання про повне відшкодування шкоди потерпілій.

Слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 60 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» на користь ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 14 944 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 60 коп., та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди сумі 245 000 (двісті сорок п`ять) грн.

Залишити без змін арешт майна, а саме: транспортного засобу марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,він код НОМЕР_4 , який перебуває за адресою:. м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 186, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року в частині заборони на право його відчуження та його розпорядження.

Речові докази у кримінальному проваджені:

- транспортний засіб марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він код НОМЕР_4 , який перебуває за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 186 залишити за належністю ПАТ «Солді і Ко»;

- оптичний диск із відеозаписом з назвою файлу 192.168.10.150_ch23 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 60 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .