КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 365/568/21 Провадження № 11-кп/824/1547/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000964 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Баришівка Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Згурівського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року (далі дослівно) скасувати або змінити кваліфікацію засудження включно із виправдувальним.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_11 уточнили вимоги апеляційної скарги та просили перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. ст. 118 КК України.

Вироком Згурівського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати від 01 червня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку позбавлення волі ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 01 червня 2021 року по день набрання вироком законної сили.

Вироком також вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_11 зазначає, що не погоджується із вироком суду першої інстанції.

Щодо подій, які мали місце 01 червня 2021 року, то апелянт пояснює, що того дня ОСОБА_9 разом із своєю матір`ю ОСОБА_12 працювали на своїй земельній ділянці. В цей час до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_13 , який був у стані алкогольного сп`яніння, з сапкою в руках та почав з ним сперечатись та проганяти, мотивуючи це тим, що ОСОБА_9 зайняв частину його земельної ділянки. Почувши крики, мати ОСОБА_9 підійшла до них, втрутившись у сварку та почала проганяти ОСОБА_13 , при цьому вона підняла з землі першу знайдену палку для самозахисту, оскільки ОСОБА_13 був озброєний сапкою, однак останній застосувавши до неї фізичну силу забрав у неї палку та вдарив її так, що вона впала та випорожнила кишечник, у зв`язку з чим, вона була змушена піти додому, щоб привести себе до ладу.

В цей час на зауваження ОСОБА_9 до ОСОБА_13 , щоб той припинив свої злочинні дії, останній з усієї сили вдарив ОСОБА_9 по голові, в результаті чого дерев`яна ручка від сапки зламалась, після чого він впав на землю, а ОСОБА_13 , сівши на нього зверху, продовжив наносити йому удари руками.

Коли ОСОБА_9 вдалось звільнитись від ОСОБА_13 , то він почав також наносити йому удари всім, що попадало під руку, а коли він взяв лопату, то хотів нанести удар пласкою частиною, однак не розрахував сили та вдарив його гострою частиною, при цьому не розуміючи, якої шкоди це спричинило нападнику. Коли ОСОБА_13 припинив свої протиправні дії, то ОСОБА_9 пішов викликати поліцію з метою захисту від ОСОБА_13 .

Захисник звертає увагу на те, що перше звернення до поліції було здійснене зі сторони захисту, а саме від ОСОБА_14 , яка повідомила, що нетверезий сусід - ОСОБА_13 напав на бабусю ОСОБА_12 та на дядька ОСОБА_9 з сапою та порізав носа.

Апелянт зазначає, що під час проведення досудового розслідування він заявляв в усній формі необхідність перевірки інших версій скоєного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених 36, 39, 116, 118, ч. 2 ст. 121 КК України.

Захисник вказує на те, що позбавлення життя ОСОБА_13 не є свавільним, а було наслідком його неправомірних дій протягом тривалого часу.

При цьому, апелянт вважає, що судовий розгляд був проведений неповно, як і досудове розслідування.

Крім того, захисник зазначає, що можливо ОСОБА_9 був в стані афекту, однак судом належним чином не було досліджено цієї обставини.

Вважає, що у кримінальному провадженні є необхідність у призначенні повторної експертизи.

Захисник зазначає, що у судовому засіданні судом не було запропоновано дослідити наявні в матеріалах справи речові докази, хоча сторона захисту мала бажання це зробити.

Звертає увагу також на те, що проголошення вироку відбулось без участі обвинуваченого.

Також захисник вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що поза увагою суду залишилися обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та фактичне з`явлення із зізнанням; активне сприяння розкриттю злочину; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання; вчинення злочину із перевищенням меж крайньої необхідності.

Таким чином, апелянт вважає, що у суду були усі правові підстави для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, захисник звертає увагу на характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_9 , який за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2021 року ОСОБА_9 перебував за місцем свого проживання на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У цей же день, приблизно о 15 годині 30 хвилин, на територію вище вказаного домогосподарства прийшов ОСОБА_13 . Там між ним і ОСОБА_9 на побутовому ґрунті виник конфлікт, який переріс у бійку. В ході конфлікту у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , реалізуючи який він взяв до рук дерев`яну палицю та наніс нею по ОСОБА_13 не менше одного удару в область тулуба, одного удару в область грудної клітини та одного удару в область носа.

Після цього, ОСОБА_9 відкинувши палицю в бік, взяв до рук лопату, яка знаходилась біля прибудови, в якій зберігався сільськогосподарський інвентар. Тримаючи двома руками лопату ОСОБА_9 підняв її приблизно до рівня своїх очей та різко опустив її таким чином, що металева загострена частина лопати потрапила в область голови ОСОБА_13 . Далі, ОСОБА_9 взяв до рук металевий лом, обійшов ОСОБА_13 та, опинившись біля його правої руки, тримаючи лом двома руками, наніс ним не менше чотирьох ударів по голові та тулубу останнього.

Від отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер на місці події.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_11 підтримали змінені вимоги апеляційної скарги та просили перекваліфікувати дії обвинуваченого зі ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вбивства ОСОБА_13 суд всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав оцінку доказам, наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності та прийняв рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України, навівши в ньому належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Крім того, суд перевірив усі із запропонованих стороною захисту версій подій, а саме те, що ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство ОСОБА_13 при перевищенні меж необхідної оборони, вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також, що ОСОБА_9 перебував в момент вчинення кримінального правопорушення в стані афекту, сильного душевного хвилювання, які не знайшли свого підтвердження, що відображено в мотивувальній частині вироку.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_9 уточнили вимоги апеляційної скарги та просили перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, то колегія суддів переглядає вирок суду лише в межах цих змін.

Оскаржуючи вирок суду захисник вважає, що ОСОБА_9 під час вчинення вбивства потерпілого, перевищив межі необхідної оборони, тому його дії слід кваліфікувати за ст.118 КК України, однак суд першої інстанції неправильно оцінив показання обвинуваченого, що призвело до неправильної кваліфікації дій останнього.

Такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 показав, що потерпілий, будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на його земельну ділянку, спочатку сперечався, а потім вдарив його сапою по голові, від чого обвинувачений втратив свідомість. Коли ОСОБА_15 приходив до тями, то почув крики своєї матері, яку, як він подумав, бив потерпілий ОСОБА_13 , після цього він кинувся до нього та почав з ним битись, при цьому обвинувачений наносив удари предметами, які випадково опинились під рукою, зокрема довгою товстою палицею та лопатою. Послідовності нанесення ударів, як зазначив обвинувачений, він не пам`ятає. Зазначив, що не намагався сховатись від потерпілого.

Такі показання обвинуваченого не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, зокрема із показаннями обвинуваченого, наданими у суді першої інстанції та з даними, отриманими під час проведення свідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_15 .

У суді першої інстанції обвинувачений показав, що після того, як ОСОБА_13 наніс йому один удар в обличчя сапою, ОСОБА_15 впав, а потерпілий сів на нього та продовжив бити долонями по обличчю. Обвинувачений намагався втекти, але його наздоганяв потерпілий та продовжував бити. Під час конфлікту ОСОБА_15 схопив важку товсту палицю та наніс нею два удари, потім відкинув її, бо потерпілий його продовжував бити, а він змушений був захищатись. Коли обвинувачений хотів заховатись за туалет, то ОСОБА_13 штовхнув його головою об стіну сараю та в цей час ОСОБА_15 схопив металевий лом і наніс кілька ударів по потерпілому, від чого останній впав на спину. Після цього обвинувачений підбіг до потерпілого з метою його підняти, однак конфлікт продовжувався. Тікаючи, ОСОБА_15 схопив штикову лопату, яка стояла за метрів п`ять від місця конфлікту та вдарив нею потерпілого в потилицю, від чого останній впав та перестав чинити опір. Після чого ОСОБА_15 відтягнув потерпілого до сараю та посадив на землю.

В той же час, відповідно до протоколу слідчого експерименту, проведеного 03 червня 2021 року підозрюваний ОСОБА_15 показав, що потерпілий ОСОБА_13 підійшов до нього та вдарив сапою в область голови, від чого ОСОБА_15 впав, в цей час потерпілий сів на нього та продовжив наносити удари руками, однак обвинувачений вивернувся та взявши потерпілого під пахви відтягнув його до господарської будівлі. Коли потерпілий лежав на землі в положенні на спині, то висловив ОСОБА_15 погрозу, після чого обвинувачений підійшов до туалету, де стояла товста довга палиця та наніс нею близько п`яти ударів в область живота, грудей та голови потерпілому після чого поставив палицю на те ж саме місце звідки її взяв. Коли потерпілий почав підніматись та знову висловив ОСОБА_15 погрозу, що помститься йому, обвинувачений взяв лопату, яка стояла біля господарської будівлі, та наніс йому один удар в потиличну область голови, після чого поставив лопату на місце, з якого її взяв. У подальшому ОСОБА_15 взяв залізний лом та наніс близько трьох ударів по спині та один удар по обличчю. Потім це побачила його мати та сказала йти викликати поліцію. Більше ударів він не наносив.

Вказанаслідча дія проведена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, тому отримані за результатами її проведення відомості є належними та допустимим доказами.

Крім того, судом також був досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 03 червня 2021 року за участю свідка ОСОБА_16 , яка показала, що потерпілий ОСОБА_13 наніс ОСОБА_9 лише один удар сапою в обличчя, а також вдарив її один раз долонею по голові, після чого вона пішла до будинку, коли повернулась, то потерпілий вже був на землі.

Такі ж показання свідок ОСОБА_16 надала під час її допиту у суді першої інстанції.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 118 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, умисне вбивство, передбачене ст. 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння, який обумовлений захистом винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Положеннями ч. 1 ст. 36 КК України визначено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частина 3 вказаної норми закону передбачає, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Таким чином, вирішуючи питання про відсутність чи наявність в діях особи стану необхідної оборони у разі вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи слід оцінювати акт суспільно небезпечного посягання й акт захисту, встановлювати їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як вбачається із показань обвинуваченого він зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 наніс йому один удар сапою в обличчя, а також наносив удари долонями.

Відповідно до висновку експерта № 6 тілесне ушкодження у виді рубця в ділянці верхньої губи зправа відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виявлено не було.

Крім того, у заяві обвинуваченого від 01 червня 2021 року, з якою він звернувся до Броварського РУП ГУНП в Київській області, останній повідомляє про те, що під час боротьби із сусідом ОСОБА_13 він отримав тілесні ушкодження носа, губи та синці на тілі.

Однак, оцінюючи показання ОСОБА_9 , які він дав під час слідчого експерименту, в суді першої інстанції та під час розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 не перебував у стані необхідної оборони під час нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

З огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що з боку потерпілого ОСОБА_13 не було вчинено дій, які б свідчили про реальну загрозу життю та здоров`ю обвинуваченого.

Як показав сам обвинувачений, потерпілий наніс ОСОБА_9 лише один удар сапою, вказаним ударом були спричинені тілесні ушкодження легкого ступеню, однак після цього ОСОБА_9 , відтягнув ОСОБА_13 до місця, де знаходились знаряддя злочину, та почав методично та цілеспрямовано наносити йому удари різними предметами, а саме важкою дерев`яною палицею, лопатою та ломом.

При цьому, удари ОСОБА_9 наносив в ділянки розташування життєво важливих органів потерпілого, в той час як ОСОБА_13 лежав на землі та не мав при собі жодних предметів, якими міг би оборонятись чи завдавати ударів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що послідовні цілеспрямовані дії обвинуваченого свідчать про наявність в нього умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 .

Поряд з цим про те, що обвинувачений усвідомлював свої дії та можливі наслідки, свідчить висновок судово-психіатричного експерта № 537 від 01 вересня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_9 під час скоєння інкримінованих дій на психічні захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, перебував у стані емоційного збудження, яке здійснило вплив на його поведінку, але даний емоційний стан не досягав стану фізіологічного афекту та будь-якого іншого вираженого емоційного стану, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом правильно кваліфіковані дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи захисника про те, що призначаючи покарання обвинуваченому суд не врахував даних, що характеризують ОСОБА_9 та обставин, які пом`якшують покарання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини в повному обсязі були враховані судом.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме його щире каяття, дані про особу обвинуваченого,зокрема те, що ОСОБА_9 несудимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції правильно враховано активне сприяння розкриттю злочину, як обставину, що пом`якшує покарання та обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_9 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Крім того, урахуванням того, що судом було встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання, підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України були відсутні, тому доводи захисника в цій частині також є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_9 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та його не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Згурівського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4