Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 635/3271/19
Провадження № 1-кп/553/151/2023
У Х В А Л А

Іменем України

20.04.2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

перекладачів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000670 від 10.05.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

06.08.2018 року до Харківського районного суду Харківської області з Прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт, складений 03.08.2018 року ст. слідчим СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_15 в рамках кримінального провадження № 0000670 від 10.05.2015 року відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_17 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.04.2019 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_17 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України виділено в самостійне провадження у зв`язку з тим, що 22.04.2019 року укладено угоду про визнання винуватості між заступником начальника відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_18 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000670, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2015 року та обвинуваченим ОСОБА_16 , у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.07.2019 року з кримінального провадження № 635/3271/19 за обвинуваченням ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_17 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України виділено матеріали за обвинуваченням ОСОБА_17 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України, в окреме кримінальне провадження, у зв`язку з тим, що 12.07.2019 року укладено угоду про визнання винуватості між прокурором Прокуратури Харківської області ОСОБА_19 та ОСОБА_17 обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000670, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2015 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.07.2019 року подання голови Харківського районного суду Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_17 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України із Харківського районного суду Харківської області передано на розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, України № 757/2022 від 07.11.2022 року та востаннє Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Ухвалою від 14.06.2022 року кримінальне провадження № 0000670 від 10.05.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України прийнято до провадження суддею Ленінського районного суду м. Полтави та призначене підготовче судове засідання.

Згідно з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2018 року до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжні заходи у виді тримання під вартою. Термін дії тримання під вартою продовжувався ухвалами Київського районного суду м. Харкова 29.03.2018 року, 23.05.2018 року, 26.06.2018 року, 27.07.2018 року, ухвалами Харківського районного суду Харківської області від 23.08.2018 року, 11.10.2018 року, 06.12.2018 року, 24.01.2019 року, 07.03.2019 року, 22.04.2019 року, 14.06.2019 року, ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.08.2019 року, 23.09.2019 року, 13.11.2019 року, 08.01.2020 року, 27.02.2020 року, 09.04.2020 року, 28.05.2020 року, 23.07.2020 року, 14.09.2020 року, 04.11.2020 року, 22.12.2020 року, 16.02.2021 року, 06.04.2021 року, 31.05.2021 року, 27.07.2021 року, 13.09.2021 року, 01.11.2021 року, 21.12.2021 року, 15.02.2022 року та ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 09.06.2022 року, від 29.07.2022 року, від 21.09.2022 року, а також щодо ОСОБА_6 ухвалою від 10.01.2023 року, щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ухвалою від 13.01.2023 року, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.03.2023 року.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вказувала на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначив, що ризики, які стали підставою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зникли та не зменшилися, вони обвинувачуються у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 володіють навиками конспірації, ОСОБА_5 має реєстрацію в м. Єреван, Республіка Вірменія, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачені можуть переховуватись від суду як на території України, так і виїхати за межі держави, що унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просила врахувати, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є громадянами Республіки Вірменія, а ОСОБА_6 - особою без громадянства та не має постійного місця проживання на території м. Харкова та Харківської області, вчиняв злочини на території інших держав, у тому числі втечу з-під варти, а у вказаному кримінального провадженні є організатором злочинного угрупування, ОСОБА_4 офіційно не працює та не має офіційних джерел отримання прибутку, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих злочинів застосовували до свідків та потерпілих психологічний вплив та погрози насильством, відтак перебуваючи на свободі, матимуть можливість і в подальшому здійснювати на потерпілих та свідків, які не допитані судом, незаконний вплив, надаючи необхідні відомості для дачі відповідних показів, чим перешкоджатимуть встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Враховуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини злочинної діяльності обвинувачених, той факт, що ОСОБА_4 продовжував злочинну діяльність та через 3 роки вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність злочинних намірів, з огляду на тривалу злочинну діяльність ОСОБА_5 з листопада 2017 року по лютий 2018 року, а також вчинення аналогічного злочину у 2015 році, наполегливості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при досягненні злочинної мети, вчинення злочинних дій повторно, що свідчить про завзятість їх злочинних намірів і схильність обвинувачених до подальшого вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, вважає, що об`єктивно існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 проти задоволення клопотань прокурора заперечували.

Захисники обвинувачених просили відмовити в задоволенні клопотань прокурора. Вказували на те, що клопотання прокурора складені з порушенням вимог ст.ст. 184, 194 КПК України, стороною обвинувачення не доведено існування на даний час ризиків, запобіганням яким обґрунтовувалось застосування до їх підзахисних запобіжних заходів у виді тримання під вартою, які фактично знаходяться в установі попереднього ув`язнення майже 5 років 3 місяця, при цьому, до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягає застосуванню так званий "Закон Савченко", з урахуванням якого термін їх тривання під вартою на даний час дорівнює майже 10 з половиною років, що є неспівмірним з пред`явленим обвинуваченням, винуватість у якому усі обвинувачені не визнають та яке в ході судового розгляду справи в Комінтернівському районному суді м. Харкова під твердження не знаходило, а судовий розгляд справи. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 наголосила на тому, що нез`ясованими протягом майже п`яти років, які триває розгляд даної справи, є обставини затримання її підзахисного, не встановлено яким чином він як мешканець м. Києва опинився у м. Харкові, він тривалий час утримується під вартою за злочин, причетність до вчинення якого не доведена, жодний з ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні прокурора, не доведений, клопотання прокурора не містить посилання на такі докази, до клопотання вони не приєднані. Просила у задоволенні клопотання відмовити. Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 наголосив на тому, що його підзахисний раніше не судимий, має постійне місце проживання у м. Харкові до затримання постійно працював та мав дохід, що встановлено слідчим та зазначено у обвинувальному акті. Жодних достовірних доказів того, що він має намір ухилитись від суду, тим паче впливати на потерпілих та свідків у даному провадженні, прокурором за весь час тримання його під вартою не надано, твердження про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, надумані, позаяк ОСОБА_4 раніше не судимий. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію, висловлену іншими захисниками, додатково наголосив на відсутності доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які обєктивно зі спливом часу зменшуються та зникають, що позбавляє можливості оцінити достовірність обставин, якими обґрунтоване клопотання.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про зміну застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вказав, що на даний час наявні правові підстави для зміни застосованого раніше запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Прокурор у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказує про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте не навів і не надав доказів їх існування на теперішній час, а також посилання на матеріали, якими обґрунтоване клопотання, клопотання є ідентичним за своїм змістом попереднім клопотанням. Вважає, що наведені у клопотанні прокурора ризики не доведені стороною обвинувачення, вони зменшились та втратили свою актуальність настільки, що їх рівень існування є незначним, прокурор не довів, що його підзахисний буде ухилятись від суду, впливати на потерпілих та свідків, тим паче вчинити інше кримінальне правопорушення, тоді як очевидно, що ризики зменшуються зі збігом часу, проведеного під вартою. Дані про особу обвинуваченого свідчать, що він має постійне місце проживання та реєстрації в місті Харкові, за місцем проживання характеризується позитивно, про що наявна характеристика від сусідів та дільничного інспектора поліції, проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком та вказує на його позитивні якості, є молодою людиною, має бездоганну репутацію, має сім`ю - батьків, які також мають місце реєстрації та проживання в будинку, 1/2 частина якого належить бабусі обвинуваченого на праві власності, хоча і офіційно не працевлаштований, проте мав постійне місце роботи до затримання та джерело доходу (підтверджується безпосереднім посиланням на це в обвинувальному акті), в жодних протиправних діях участі не приймав - до кримінальної відповідальності притягується вперше, судимостей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має посвідку, яка надає йому право постійного проживання на території України. Звернув увагу на те, що на ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-УІІІ від 26.11.2015 року, з урахуванням положень якого строк відбутого ним покарання, в разі визнання його винуватим та призначення покарання у виді позбавлення волі, на даний час становить майже 10 років 6 місяць. По суті, на даний час ОСОБА_4 відбув покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим. Характеристика від сусідів, підписи яких посвідчені нотаріально, свідчить про те, що ОСОБА_4 виключно позитивно характеризувався в період до затримання, що значно знижує ступінь його суспільної небезпеки.

Просив змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання та звільнити його з-під варти.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання, просив задовольнити. Інші обвинувачені та їх захисники також підтримали клопотання.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечувала, пославшись на те, що наведені захисником обставини не доводять того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, запобіганням яким обґрунтовувалось застосування та продовження в подальшому до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час зменшились чи зникли, стосуються даних про особу обвинуваченого, які враховувались судом раніше при вирішенні питання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доказів виникнення нових обставин, які можуть стати підставою для його зміни, захисником не наведено та не надано суду. Просила відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Також захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про зміну застосованого до підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі особисте зобов`язання, посилаючись на те, що останній обвинувачується у скоєнні злочинів, що передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187 КК України, і знаходиться під вартою з лютого 2018 року, тобто більше 5 років, за цей час вирок судом не постановлено, сторона обвинувачення не забезпечує явку до суду свідків і потерпілих. До затримання ОСОБА_5 і його родина, а саме: дружина ОСОБА_20 і двоє дітей ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є дитиною інвалідом, і ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є дитиною інвалідом, мешкали за адресою : АДРЕСА_1 . У даний час внаслідок війни це житло зруйноване і мешкати там неможливо. Родина Восканян тимчасово мешкає в квартирі по АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_23 , з яким ОСОБА_5 укладений договір оренди житлового приміщення, у вказаній квартирі має можливість проживати також і сам обвинувачений під контролем правоохоронних органів. Відтак, на переконання сторони захисту, є всі підстави стверджувати, що належну процесуальну поведінку його підзахисного може забезпечити інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання, просив задовольнити. Інші обвинувачені та їх захисники також підтримали клопотання.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечувала, пославшись на те, що ним не наведені обставини, які є підставою для зміни запобіжного заходу, не спростовано зникнення чи зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганням яким обґрунтовувалось застосування та продовження в подальшому до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наведені обставини стосуються даних про особу обвинуваченого, які враховувались судом раніше при вирішенні питання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доказів виникнення нових обставин, які можуть стати підставою для його зміни, захисником не наведено та не надано суду. Просила відмовити у задоволенні клопотання захисника.

При вирішенні клопотань прокурора та захисників суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в складі організованої групи, які пов`язані з застосуванням погрози насильством і заподіянням фізичних страждань потерпілим, відповідно до положень ст. 12 КК України інкриміновані кримінальні правопорушення віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, його роль організатора в інкримінованих злочинах, а також дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює та не має офіційних джерел отримання прибутку, тоді як обвинувачується в тому числі у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, є особою без громадянства, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також його вік, репутацію, майновий стан, та оцінюючи встановлені обставини у сукупності, з урахуванням того, що у зв`язку зі зміною підсудності розгляду даного кримінального провадження його розгляд має розпочинатись з початку зі стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим даним складом суду жодні докази не досліджувались, свідки та потерпілі не допитувались, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані та анкетні дані і місце проживання яких йому відоме з матеріалів справи, з метою зміни ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи, наведені обвинуваченим та його захисником в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора, суд вважає, що вони жодним чином не спростовують доводів сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, правильності кваліфікації дій обвинувачених та доведення винуватості в інкримінованих кримінальних правопорушеннях підлягає з`ясуванню під час судового провадження в порядку, визначеному кримінальним процесуальних законодавством.

Сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, на переконання суду, не свідчить безперечно про таку їх зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Жодних даних, які свідчать про наявність таких обставин, які можуть істотно вплинути на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та стати підставою для скасування запобіжного заходу чи зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, стороною захисту не надано та судом в ході судового розгляду справи не встановлено. З огляду на вищенаведене, суд вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, доводи прокурора про доведеність існування ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та які на теперішній час не зникли, а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, в даний час визнає неможливим, позаяк з огляду на наявні у розпорядженні суду дані про особу обвинувачених, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини справи не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, тим паче у зв`язку з військовою агресією проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, з приводу застосування особистої поруки та застави жодна особа у встановленому законом порядку не зверталась, суд приходить до висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно них на 60 днів, без визначення розміру застави з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження застосування запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст. 177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Авраімов проти України" від 25 березня 2021 року констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше "негайно" після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (п.57). Обрання судом заявнику запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на встановлення недоведеності слідчим того, що інші запобіжні заходи були б неналежними, свідчить, що вирішальним для суду стало посилання органу державної влади на положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, який суд повторив (п.66). Зазначений підхід застосовується ЄСПЛ, у тому числі, й при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності в складі організованої групи, яке пов`язане з застосуванням погрози насильством і заподіянням фізичних страждань потерпілій, відповідно до положень ст. 12 КК України віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, є громадянином іншої держави. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд враховує його вік, репутацію, майновий стан, бере до уваги, що у зв`язку зі зміною підсудності розгляду даного кримінального провадження його розгляд має розпочинатись з початку зі стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим даним складом суду жодні докази не досліджувались, свідки та потерпілі не допитувались, а тому приходить до висновку про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані та анкетні дані і місце проживання яких йому відоме з матеріалів справи, з метою зміни ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в складі організованої групи, які пов`язані з застосуванням погрози насильством і заподіянням фізичних страждань потерпілим, відповідно до положень ст. 12 КК України інкриміновані кримінальні правопорушення віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, до затримання офіційно не працював та не мав офіційних джерел отримання прибутку, тоді як обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, є громадянином іншої держави, його вік. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд враховує його вік, репутацію, майновий стан, бере до уваги, що у зв`язку зі зміною підсудності розгляду даного кримінального провадження його розгляд має розпочинатись з початку зі стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим даним складом суду жодні докази не досліджувались, свідки та потерпілі не допитувались, а тому приходить до висновку про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані та анкетні дані і місце проживання яких йому відоме з матеріалів справи, з метою зміни ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням наявних у справі даних, відомостей про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність існування на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд наголошує, що обставини здійснення обвинуваченими конкретних дій та доведеність винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду справи, що не виключає можливості застосування до них запобіжного заходу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні клопотань захисників суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу "Харченко проти України", за якою встановлено порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі "Мамедова проти Росії" ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі "Яблонський проти Польщі", від 23 вересня 1998 року у справі "І.А. проти Франції", від 04 жовтня 2001 року у справі "Іловецький проти Польщі").

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнова проти Росії"). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").

В рішенні "Тодоров проти України" ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

При вирішенні клопотань захисників й оцінці реальності настання ризиків, суд бере до уваги, зокрема, конкретні обставини справи та зміст пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачення, в тому числі ступінь участі у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, тривалість часу, що минув з часу кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються, той факт, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебувають під вартою з 01 лютого 2018 року.

ОСОБА_4 має родину, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований, є громадянином іншої держави, проте має посвідку на постійне місце проживання на території України, до затримання неофіційно працював на СТО, що відображено слідчим в обвинувальному акті та дає підстави для висновку, що він мав власний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання згідно характеристик вуличного комітету та дільничного офіцера поліції, а також згідно заяви сусідів ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , підписи яких посвідчені приватним нотаріусом, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Наявні у суду дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 свідчать, що він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди від 20.04.2023 року, укладеним з власником ОСОБА_23 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є дитиною інвалідом, і ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є дитиною інвалідом.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням даних про особу обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, мають постійне місце проживання, наявність родин у кожного з них та міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу щодо кожного з них з тримання під вартою на інший більш м`який. Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, вважає, що застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не здатне забезпечити належний контроль за поведінкою обвинувачених та запобігти реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявністю яких обґрунтовується необхідність застосування до них запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, а тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотань адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 й застосування до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжних заходів у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та досягнення завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України.

Поряд з цим, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , конкретних обставин справи, суд вважає за доцільне у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 195 КПК України застосувати до кожного з них електронні засоби контролю, а також покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_14 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів з 20 квітня 2023 року по 18 червня 2023 року включно без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_29 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Клопотання адвоката ОСОБА_30 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , - з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю на строк 60 днів з 20 квітня 2023 року по 18 червня 2023 року включно.

Звільнити ОСОБА_12 з-під варти негайно в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , цілодобово;

-прибувати до суду за викликом;

-не відлучатися за межі м. Харкова без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими;

-здати на зберігання до відповідного територіального органу паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю, -

встановивши строк застосування обов`язків з 20 квітня 2023 року по 18 червня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Харківське районне управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю на строк 60 днів 20 квітня 2023 року по 18 червня 2023 року включно.

Звільнити ОСОБА_13 з-під варти негайно в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово;

-прибувати до суду за викликом;

-не відлучатися за межі м. Харкова без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими;

-здати на зберігання до відповідного територіального органу паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю, -

встановивши строк застосування обов`язків з 20 квітня 2023 року по 18 червня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених судом обов`язків застосований запобіжний захід може бути змінений на більш суворий, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених судом зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1