Справа № 486/1602/21
Провадження № 1-кс/467/99/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2023 року Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_3 про самовідвід

В С Т А Н О В И В:

Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_3 звернулась з заявою про самовідвід від розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України (єдиний унікальний номер справи 486/1602/21), мотивуючи його тим, що ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 листопада 2021 року у вказаному кримінальному провадженні її було відведено від розгляду вказаного кримінального провадження за заявою про самовідвід.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2023 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 4ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України (єдиний унікальний номер справи 486/1602/21) здійснювався суддею ОСОБА_3 , яку ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2021 року у вказаному кримінальному провадженні було відведено від розгляду вказаного кримінального провадження за заявою про самовідвід.

У подальшому розгляд вказаного кримінального провадження здійснювався суддею ОСОБА_4 .

10 квітня 2023 року суддя ОСОБА_4 подав заяву про самовідвід. Потім автоматизованою системою документообігу суду головуючим по справі за заявою про самовідвід було визначено суддю ОСОБА_3 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21 КПК, а також постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2019 року по справі № 277/599/15-к, суддя прийшов до висновку, що з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, оскільки питання про відвід судді ОСОБА_4 не може розглядатися суддею ОСОБА_3 , яка, виходячи з приписів п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, не має права брати участі у кримінальному провадженні.

За зазначених обставин, подана заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 372 КПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України (єдиний унікальний номер справи 486/1602/21).

Суддя ОСОБА_1