Номер провадження: 11-сс/813/899/23
Справа № 522/9082/23 1-кс/522/2779/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000643 від 08 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів в межах строку досудового розслідування до 06 липня 2023 року включно.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, або застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ОСОБА_7 :

- раніше не судима, має постійне місце проживання та реєстрації у м.Одеса;

- одружена з ОСОБА_9 , який зараз перебуває на військовій службі у ЗСУ;

- має міцні соціальні зв`язки, допомагає племінниці ОСОБА_10 , яка є інвалідом 2 групи;

- хворіє на ряд невиліковних хвороб та потребує оперативного втручання;

- дає правдиві свідчення, співпрацює зі слідством.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 переконана, що застосування до її підзахисної виняткового запобіжного заходу є невиправданим.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_11 звернувся до апеляційного суду з заявою, в якій просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності та просив залишити її без задоволення.

Захисник ОСОБА_6 та підозрювана ОСОБА_7 не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення участі підозрюваної в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Положеннями статті 421 КПК України встановлено, що отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ст.422, ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без участі підозрюваної та прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, захисника, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого, та, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є обґрунтованою.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 07.05.2023 приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_7 перебувала за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Кутузакія, 13-15, де в цей час зустріла раніше їй знайомого ОСОБА_12 , якому запропонувала заробити грошові кошти в розмірі 50 грн. Допомога складалась в тому, що треба було відвести тачку з речами до складу. Погодившись на пропозицією ОСОБА_12 допоміг відвести особисті речі ОСОБА_7 до складу, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ризовська, 23.

Після чого ОСОБА_7 сіла в трамвай п`ятого маршруту, де знаходячись в салоні трамвая у неї виник конфлікт з раніше їй знайомою, яка теж знаходилась в салоні трамвая, що обурило інших пасажирів трамвая. В зв`язку з тим, що ОСОБА_7 нецензурно лаялась з знайомою, перебуваючи в салоні трамвая ОСОБА_12 , зробив їй зауваження, що ще більше обурило ОСОБА_7 , в зв`язку з чим конфлікт загострився, в результаті чого розпочалась обопільна штовханина та шарпання за одяг. Внаслідок якої ОСОБА_12 повалив ОСОБА_7 на підлогу та хаотично почав наносити удари рукою стиснутою в кулак в область обличчя останньої. Після чого на трамвайній зупинці, за адресою: м. Одеса, вул. Пантилеймонівська кут вул. Преображенської, ОСОБА_12 вийшов з трамваю та пішов на вулицю Привозну, яка розташована вздовж ринку «Привоз», а ОСОБА_7 побігла за ним з метою помстися за образу та побиття.

Приблизно о 18 годині 30 хвилин біля будинку №18 по вул. Привозна в м. Одесі, біля магазину «Фабрична білизна» ОСОБА_7 наздогнала ОСОБА_12 після чого вони почали сваритися. Будучи ображеною на свого знайомого ОСОБА_12 , у ОСОБА_7 на грунті неприязних стосунків, за її образи та побиття, виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_12 , ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння діючи умисно, протиправно, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи умисно позбавити життя потерпілого ОСОБА_12 , перебуваючи на відстані декількох метрів від ОСОБА_12 та маючи при собі предмет зовні схожий на ніж, який на той час знаходися у її жіночій сумці, стрімко наблизилась до ОСОБА_12 який на той момент намагався розірвати дистанцію між ними, наздогнавши останнього ОСОБА_7 , дістала з сумки раніше приготовлений предмет зовні схожий на ніж та утримуючи його у правій руці нанесла один удар в область грудної клітини з лівої сторони ОСОБА_12 , який не очікуючи вказаних подій почав у відповідь наносити хаотичні удари руками в область тулуба та обличчя ОСОБА_7 з метою її заспокоїти. В той же час ОСОБА_7 з метою доведення умислу на умисне вбивство ОСОБА_12 продовжила намагатися нанести йому численні удари предметом зовні схожим на ніж в область голови та тулубу, а ОСОБА_12 намагався завадити їй заподіяти йому тілесні ушкодження, в результаті чого ОСОБА_7 своїми умисними діями спричинила ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого поранення лівої половини грудної клітини в ділянці серця.

Таким чином, ОСОБА_7 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме направленого на умисне вбивство ОСОБА_12 , але кримінальне правопорушення не було закінченим з причин, які не залежали від її волі, у зв`язку із тим, що потерпілий чинив опір та повалив ОСОБА_7 на асфальт, після чого вона з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений нею умисний злочин, втекла з місця скоєння кримінального правопорушення, а потерпілий ОСОБА_12 був доставлений КШМД до КНП МКЛ №1 ОМР, м. Одеса, вул. Мясоїдівська, 32, де йому була надана невідкладна медична допомога.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 08.05.2023 за адресою: м. Одеса вул. Привозна, 18, відповідно до якого виявлено та вилучено змиви речовини бурого кольору з асфальтного покриття;

- протоколом огляду місця події від 08.05.2023 за адресою: м. Одеса вул. Мясоїдівська, 32 в приміщенні КНП «МКЛ №1» ОМР, відповідно до якого виявлено та вилучено особисті речі потерпілого ОСОБА_12 з нашаруванням речовини бурого кольору;

- заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_12 , в якій він просить вжити заходів правового характеру до малознайомої Людмили, що 07.05.2023 року приблизно о 18:30 год, за адресою: м. Одеса, вул. Привозна, 18 нанесла ножове поранення останньому;

- поясненнями потерпілого ОСОБА_12 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.05.2023 за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого останній впізнав особу, що нанесла йому тілесні ушкодження, 07.05.2023 року приблизно о 18:30 год., за адресою: м.Одеса, вул. Привозна, 18;

- поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2023 року.

- іншими матеріалами кримінального провадження №0000643 від 08 травня 2023 року в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд зазначає, що, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, у разі доведеності її вини, з урахуванням положень ст.68 КК України, ОСОБА_7 може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності її вини, існує ризик того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 незаміжня, офіційно не працевлаштована, не має утриманців, що свідчить про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків та підтверджує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваною ОСОБА_7 на потерпілого та свідків, оскільки станом на теперішній час у кримінальному провадженні встановлено та допитано не всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні.

Апеляційний суд зазначає, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, такі соціальні фактори, як наявність цивільного чоловіка та племінниці, яка є інвалідом 2 групи, на думку апеляційного суду не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді щодо наявності ризиків та не дають достатніх підстав вважати, що вони може мати стримуючу дію та сприятиме зменшенню ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги відносно незадовільного здоров`я підозрюваної ОСОБА_7 , апеляційний суд не приймає до уваги, з огляду на таке.

Згідно пункту 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

В свою чергу апеляційний суд зазначає про те, що захисником не додано до апеляційної скарги доказів того, що ОСОБА_7 зверталася за медичною допомогою, та їй було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої вона потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою. Також не надано доказів незадовільного стану здоров`я підозрюваної, який на теперішній час унеможливлює його перебування під вартою.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування підозрюваної ОСОБА_7 , яка у випадку застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді, який, з огляду на положення ч.3 ст.183 КПК України, враховуючи, що інкримінований підозрюваній ОСОБА_7 злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, яке могло призвести до смерті останнього, вважав за необхідне не визначати розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_17 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є необхідним забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, до 06 липня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3