УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 127/1-2/1999

провадження № 51-9418 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 березня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року була розглянута заява засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на подання ним заяви про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року за виключними обставинами.

Колегія суддів, розглянувши вказану заяву, дійшла висновку про те, що підстав для її задоволення немає, оскільки вона невмотивована, та відмовила засудженому ОСОБА_5 у відкритті провадження за виключними обставинами та у перегляді вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року і ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 березня 2023 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року залишено без зміни.

Захисник звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій та клопотанням про поновлення строку їх оскарження.

Розглянувши наведені у клопотанні захисника причини пропуску нею строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 не погоджується із ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, просить їх скасувати як незаконні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 464 КПК України в частині не відкриття кримінального провадження за виключними обставинами за заявою засудженого ОСОБА_5 при відповідності його заяви вимогам ст. 462 КПК України. При цьому захисник вказує, що суд, розглянувши заяву засудженого про поновлення строку на подання заяви про перегляд вироку за виключними обставинами, безпідставно не знайшов підстав для його поновлення, враховуючи те, що весь час засуджений перебував під вартою, не має юридичної освіти, внаслідок чого був необізнаний про свої права, в тому числі щодо подання відповідної заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами. В свою чергу, апеляційний суд безпідставно погодився із висновком суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При цьому статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень, є безпідставними, враховуючи наступне.

Як убачається із копій судових рішень, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року була розглянута заява засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на подання ним заяви про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року за виключними обставинами. Колегія суддів, розглянувши вказану заяву, дійшла висновку про те, що підстав для її задоволення немає, оскільки вона невмотивована, та відмовила засудженому ОСОБА_5 у відкритті провадження за виключними обставинами та у перегляді вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року і ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року.

Суд першої інстанції, обгрунтовуючи вказане рішення, виходив із того, що ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами з порушенням строку, встановленого КПК України, а підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку подачі вказаної заяви до суду немає.

Не погоджуючись з рішенням міського суду, засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 звернулися із апеляційними скаргами, в яких просили вказану ухвалу скасувати.

Апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2023 рокузалишив скарги засудженого та його захисника ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Відповідно до ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

У відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу, - протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Частинами 2, 3 ст. 464 КПК України встановлено, що суддя перевіряє заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами на відповідність вимогам ст. 462 цього Кодексу та вирішує питання про відкриття кримінального провадження за виключними обставинами. Якщо таку заяву не оформлено згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.

Як убачається із копій судових рішень, у своїй заяві ОСОБА_5 вказував, що виключною обставиною для перегляду рішень судів він вважає п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, тобто встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи. При цьому, ОСОБА_5 посилався на рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року.

Разом із заявою про перегляд рішення за виключними обставинами ОСОБА_5 подав клопотання про поновлення йому строку на подання такої заяви.

Суд першої інстанції при цьому врахував, що ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами з порушенням строку, встановленого КПК України, водночас наведені підстави пропуску строку звернення суд визнав неповажними, тому прийшов до висновку, що підстав для задоволення клопотання засудженого про поновлення строку подачі до суду заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами немає, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 117 КПК Українипередбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Водночас, як убачається із копій судових рішень, клопотання засудженого про поновлення строку на подання ним заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року не містило доказів про існування об`єктивно поважних причин пропуску строку на подання вищевказаної заяви.

При цьому, посилання захисника на юридичну необізнаність засудженого та його тримання під вартою як на підставу для поновлення строку не може визнаватися поважною причиною для поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами, оскільки не є тими непереборними обставинами, які унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, засуджений не скористався передбаченими для нього КПК України правами та обов`язками, зокрема, не реалізував вчасно своє право на звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами не містило переконливих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку подання вказаної заяви, яку він подав через понад два роки з дня офіційного оприлюднення рішення Конституційного Суду України, тому суд обгрунтовано дійшов до висновку, що підстав для задоволення вищевказаного клопотання засудженого немає.

Як убачається із копії ухвали апеляційного суду та звукозапису судового засідання апеляційного суду від 20 березня 2023 року, який містяться на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, наданого засудженим ОСОБА_5 до Верховного Суду, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та засудженого, які є аналогічними, підтвердив правильність висновку суду першої інстанції щодо звернення засудженого із заявою поза межами строку, визначеного п. 1 ч. 5 ст. 461 КПК України. При цьому апеляційний суд, враховуючи те, що ні в заяві ОСОБА_5 про перегляд судових рішень за виключними обставинами, ні в апеляційних скаргах не вказано причини пропуску строку на перегляд судових рішень, які можуть бути визнані поважними, обґрунтовано погодився із рішенням суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, доводи захисника щодо істотного порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону не заслуговують на увагу.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містять переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 строк касаційного оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року та ухвали Вінницького апеляційного суду від 20 березня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 березня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3