справа № 361/4131/17
провадження № 1-кп/361/51/23
ВИРОК

Іменем України

01 червня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів

судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004768 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львів, освіта вища, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2016 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_8 прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає з сім`єю його колишня дівчина ОСОБА_12 . На першому поверсі під`їзду № 3 він очікував ОСОБА_13 , щоб з ним поспілкуватись. Приблизно о 20 годині 35 хвилин того ж дня з роботи повернувся ОСОБА_13 , з яким у ОСОБА_8 , в приміщенні під`їзду виник словесний конфлікт. ОСОБА_13 зайшов до своєї квартири, а ОСОБА_8 , в свою чергу, лишився на порозі. В цей момент, а саме приблизно о 20 годині 37 хвилин на поріг вийшла ОСОБА_9 з якою у ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в результаті чого у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , цього ж дня, приблизно о 20 годині 38 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи між четвертим та третім поверхом в приміщенні під`їзду №3, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з метою завдання останній тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, завдав два удари кулаком правої руки в лобну область голови та виличну область голови ОСОБА_9 , після чого стоячи на сходах під`їзду здійснив поштовх в область грудної клітини потерпілої, внаслідок чого тілу останньої було надано прискорення у результаті якого потерпіла отримала закритий перелом 5-ї плюсневої кістки лівої стопи зі зміщенням уламків.

Нанесені ОСОБА_9 тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи від 24.11.2016 № 285, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Окрім того, 11 листопада 2016 року приблизно о 20:10 год. ОСОБА_8 перебував між четвертим та третім поверхом в приміщенні під`їзду № 3, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході розмови з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в результаті чого у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , того ж дня приблизно о 20 год. 17 хв., розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, завдав три удари кулаком своєї правої руки та коліном в область голови та обличчя потерпілого, внаслідок чого спричинив останньому підшкірну гематому повік лівого ока, садна в області носу та в лобній області зліва. Нанесені ОСОБА_13 тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №158 від 19 грудня 2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 інкримінуються умисні дії, які виразились у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та умисні дії, які виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у інкримінованому йому злочинах, передбаченому ч.1 ст.122, 125 КК України, не визнав та показав, що 11.11.2016 року приїхав до м. Бровари щоби запросити ОСОБА_13 до кав`ярні та поговорити. Запрошення дійсно відбувалося у під`їзді, де проживають потерпілі. ОСОБА_13 піднявся до своєї квартири та залишився там. ОСОБА_8 чекав між поверхами 3-4. Через декілька хвилин з квартири вийшла ОСОБА_14 , яка направлялася до ОСОБА_15 та нецензурно лаялась . Наблизившись до ОСОБА_15 потерпіла ОСОБА_9 , схопила ОСОБА_15 за горло та ліву руку, почалась штовханина, під час якої ОСОБА_16 відчував удари та різкий біль в центрі хребта та голови. Після чого, ОСОБА_13 наносив удари металевим предметом схожим на маленький молоток. Не мав спрямованого умислу на заподіяння тяжких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, а тілесні ушкодження виникли в результаті обопільної сварки, що спровокована потерпілою стороною. Внаслідок сутички з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , ОСОБА_16 також отримав ряд тілесних ушкоджень, які підтверджуються медичними документами. Цивільний позов потерпілих не визнав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпілий ОСОБА_13 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт умисного спричинення обвинуваченим йому та його дружині ОСОБА_14 тілесних ушкоджень та показав, що дійсно 11 листопада 2016 року близько 20 години, за адресою АДРЕСА_2 в приміщенні під`їзду №3 свого будинку зустрів ОСОБА_18 , який пропонував йому поговорити з приводу відносин з його дочкою ОСОБА_19 , оскільки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 раніше зустрічалися. Липявка ОСОБА_21 піднявся до себе в квартиру не зачинявши дверей у квартири, оскільки не відчував небезпеки з боку ОСОБА_22 . Зайшовши в квартиру повідомив дружині та дочці, що прийшов ОСОБА_23 . В подальшому почув крики дружини, побачив, що його дружина виштовхнула ОСОБА_15 з квартири в парадне на сходи, де ОСОБА_16 наносив удари дружині по голові і обличчю, хапав за горло, при цьому вимагав у неї гроші у розмірі 10 тис. доларів. Він поспішив на допомогу дружині, де на сходах зав`язалась боротьба. ОСОБА_24 затиснув його голову лівою рукою і в той самий час став наносити йому удари по обличчю кулаком своєї правої руки та коліном. Його дружина отримала від ОСОБА_16 декілька ударів по голові, один з них був особливо сильним, після чого ОСОБА_16 відштовхнув її, яким саме чином він не пам`ятає. Внаслідок дій обвинуваченого чого він отримав тілесні ушкодження на обличчі, а його дружина зламала ногу. Обвинувачений не просив в нього вибачення, неприязні стосунки наявні. Цивільний позов підтримав повністю з мотивів, які викладені в позовній заяві.

Допитана потерпіла ОСОБА_25 безпосередньо в судовому засіданні та повторно допита в судовому засіданні в режимі відеоконференції 25.07.2022 року пояснила, що в 2015 році її дочка ОСОБА_19 познайомилась із ОСОБА_8 , деякий час вони зустрічались, але в подальшому донька зрозуміла, що стосунки неможливі, оскільки людина поводилась не дуже нормально іноді дуже ненормально. Дочка захотіла розірвати відносини, але ОСОБА_8 це не сподобалось. Обвинувачений звертався до мене, щоб вплинула на дочку, на що я відмовила. Після цього ОСОБА_8 заявив, що йому немає чого втрачати, він піде до кінця, сказав, що оскільки зустрічався з дочкою маємо відшкодувати витрати 10 000 доларів США. Почав переслідування нашої родини, писав листи, розклеював листівки, зробив фотошоп порнографічного характеру з дочкою та розклеював їх по місту. Ми звернулись в поліцію, ОСОБА_8 притягли, він написав пояснення, отримав застереження, написано, що не буде нас чіпати, ображати, не буде принижувати нашу честь і гідність, але нічого не змінилось. 11.11.2016, приблизно о 20 годині 20 хвилині, чоловік повертався з роботи, на першому поверсі зустрів ОСОБА_8 , той сказав. що хоче поговорити. Чоловік піднявся на четвертий поверх, оскільки проживали по АДРЕСА_3 . Чоловік зайшов до квартири, я перебувала у ванній кімнаті з 6-річним сином, чоловік пішов у кімнату до дочки. Коли я вийшла ОСОБА_8 стояв на порозі квартири, двері не були зачинені, була здивована, перше, що почула, що винні 10 000 доларів США, відчула удари. Перший удар ніхто не бачив, чоловік був у кімнаті доньки. Вже не пригадую скільки ударів, куди саме та якою рукою. Пам`ятаю, що хотіла, щоб дитина не чула у ванній кімнаті ні бійки, ні криків, тому виштовхнула ОСОБА_8 на східцевий майданчик. ОСОБА_8 бив в основному по обличчю, голові, грудній клітині, тримав за горло і тягнув по сходам на перший поверх, намагалася захищатися, відчула, що нога неприродньо вивернулась, але не змогла зупинитися. З квартири вибіг чоловік, намагався допомогти, але ОСОБА_8 голову чоловіка затис рукою, і наносив удари чоловіку - розбив око, перенісся. Потім ОСОБА_8 залишив чоловіка, штовхнув мене та я впала на сходи, відчувши сильний біль, вважала, що саме тоді відбувся перелом зі зміщенням, але потім пізніше лікар сказав, що вважає, що зламала ногу коли ОСОБА_8 тяг по сходах. Після поштовху сталося зміщення, кістка розірвала всі тканини і судини, нога почала набухати та змінювати колір. Це тривало деякий час, намагалися зупинити. Дочці кричала викликати поліцію. Дочка принесла телефон, сказала, що телефонуватиму в поліцію та його батькам, адже вже спілкувалась з його матір`ю, просила посприяти і вплинути. ОСОБА_8 намагався вирватися, побіг по сходах, але чоловік притис його до стіни, він намагався вирватися. Викликали поліцію, швидко приїхали, відразу показала поліцейським ногу, перебувала в шоці, 6-річна дитина була перелякана. Поїхали до райвідділку, там ОСОБА_8 поводився зухвало, всім розповідав про свої зв`язки. Коли вийшли з відділку, йти не могла, стрибала на нозі, на таксі поїхали до лікарні, де зробили рентген, зафіксували забої. Коли ОСОБА_8 відпустили, в той же вечір почав писати дочці, що нічого він мені не зробив, бачив, що я десь ходила, були погрози. Звернулись до судмедексперта, зафіксував і забої, і перелом, була операція на нозі. Весь час справи в суді ОСОБА_8 нас не залишає, погрожує, пише по всім інстанціям, зводить наклепи на доньку, на свекрів написав до податкової. На свято ОСОБА_26 прийшов співробітник СБУ, бо ОСОБА_8 звернувся до депутата та сказав, що ми, нібито, за "руський мир". Донька займалась кінним спортом, то ОСОБА_8 і туди писав, в університеті влаштовував скандали, вимагав особову справу, писав, що він оплачував навчання доньці, хоча це дивно, адже всі квитанції у мене. ОСОБА_8 робив все, що можливо поганого. Є й інші люди, з яких ОСОБА_8 вимагає кошти, приходив до нас додому неодноразово. Триває довгий час. Ми були змушені змінити місце свого проживання, бо ОСОБА_8 постійно приходив. Забої та перелом виникли не з необережності, удари були спрямовані. Прохала суд призначити максимальне покарання ОСОБА_8 та задовольнити цивільні позови.

Потерпілий ОСОБА_27 явка ОСОБА_21 та потерпіла ОСОБА_25 як під час досудового розслідування, зокрема при поданні заяви про кримінальне правопорушення від 11.11.2016 р, при проведенні слідчого експерименту від 16.01.2017 р., так і в суді послідовно розповідали про обставини вчиненого щодо них злочину та пояснювали, що дійсно обвинувачений заподіяв їм тілесні ушкодження, при цьому чітко відтворювали обставини, механізм та локалізацію нанесення ушкоджень. Будь-яких суперечностей в ході проведення слідчого експерименту судом не встановлено.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показала, що в 2015 році познайомилась із ОСОБА_8 , деякий час вони зустрічались, але в подальшому стосунки припинилися, оскільки людина поводилась не дуже нормально, але ОСОБА_8 це не сподобалось. 11 листопада 2016 року близько 20 години перебувала в квартирі АДРЕСА_4 , в кімнату зайшов батько та повідомив що прийшов ОСОБА_16 хоче поговорити та вияснити стосунки. Бачити його не хотіла тому виходити не поспішала, однак через деякий час вибігши на крики, вона побачила як ОСОБА_16 наноси удари її батьку ОСОБА_13 , а мати ОСОБА_27 явка ОСОБА_29 намагалася відтягти ОСОБА_15 від батька та прохала викликати поліцію, після чого ОСОБА_16 наніс матері декілька ударів по голові та відштовхнув її в тулуб, від чого вона ледве не впала зі сходів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснила, що являється сусідкою сім`ї ОСОБА_27 явка ОСОБА_21 та ОСОБА_27 явка ОСОБА_31 11 листопада 2016 року близько 20 години перебувала в квартирі та почула крики, виглянувши з дверей побачила штовханину сусідів ОСОБА_32 та ОСОБА_16 , через страх закрила двері та викликала поліцію. На той час видимих тілесних ушкоджень на будь кому не бачила.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні засвідчив, що знав про відносини ОСОБА_8 та ОСОБА_27 явка Також знав, що ОСОБА_8 хотів припинити весь негатив у неприязних відносинах між сім`ями та поговорити з батьком ОСОБА_12 . З цією метою ОСОБА_8 поїхав до м. Броварів будучи абсолютно мирно налаштованим. 11.11.2016 року зателефонував йому син ОСОБА_34 та розповів про те, що відбулося, сказав, що його побили. Прибувши додому ОСОБА_34 був побитий на обличчі та голові були сліди від ударів у вигляді саден та гематом на голові та вусі, на шиї містилися відбитки пальців та подряпини. Вказав, що ОСОБА_8 по характеру є абсолютно миролюбним, толерантним та відноситься з повагою до людей, а особливо до жінок, жодного разу не проявляв агресію та не любить конфліктів, все вирішує у розмовах.

Показання потерпілих та свідків чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.

Певні неточності в показаннях свідків, не є істотними та такими, які б свідчили про їхню неправдивість в загальному, такі показання є належними доказами в розумінні ст.85 КПК України. Більше того, такі обставини взагалі фактично не впливають на суть інкримінованого правопорушення в даному конкретному випадку.

Згідно висновку судово-медичного експерта №10/158-16 від 09.03.2017 (Т.1 а/с. 184) слідує, що враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі та медичній документації на ім`я ОСОБА_13 , що вони могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілим ОСОБА_12 в протоколі допиту та при проведенні слідчого експерименту, а саме, від трьох ударів тупим предметом з обмеженою контактуючого поверхнею (кулак, коліно) по голові та обличчю потерпілого. Будь-які тілесні ушкодження, які б могли утворитися від інших ударів в область голови, як він вказує в протоколі допиту потерпілого та протоколі проведення слідчого експерименту, в медичній документації на ім`я ОСОБА_12 не описані.

Згідно висновку судово-медичного експерта №09/285-16 від 09.03.2017 (Т.1 а/с. 185) слідує, що враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі по освідуванню потерпілої ОСОБА_9 , могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілою в протоколі допиту та при проведенні слідчого експерименту, а саме, синець в лобній області справа та підшкірна гематома в правій виличній області від двох ударів кулаком в зазначеній області, закритий перелом основи п`ятої плюсневої кістки лівої стопи змішенням уламків-під час падіння зі сходів після надання тілу прискорення (поштовху чи удару в область грудної клітини). Будь-які обставини утворення тілесного ушкодження, виявленого при судово-медичній експертизі по освідуванню ОСОБА_9 , а саме, розлитого синця з елементами зсаднення в області правого надпліччя, в протоколі допиту потерпілої та протоколі проведення слідчого експерименту за її участю, не вказані. Будь-які тілесні ушкодження, які б могли утворитися від інших ударів в область голови та при утриманні потерпілої за шию, як вона вказує в протоколі допиту потерпілої та протоколі проведення слідчого експерименту, при судово-медичній експертизі по освідуванню ОСОБА_9 , не виявлено.

Висновки судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

В судовому засіданні також було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 16.01.2017 року та диск з відеофайлом до нього, з яких вбачається як та яким способом потерпілому ОСОБА_13 були нанесені тілесні ушкодження. (Т.1 а.с. 174-178); протокол проведення слідчого експерименту від 16.01.2017 року та диск з відеофайлом до нього, з яких вбачається як та яким способом потерпілій ОСОБА_9 були нанесені тілесні ушкодження. (Т.1 а.с. 174-178); протокол проведення слідчого експерименту від 04.05.2017 року та диск з відеофайлом до нього, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 показав обставини, які відбулися в під`їзді та яким саме чином потерпіла та потерпіли наносили йому удари.

Зазначені протоколи слідчого експерименту, був проведені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 16.04.2021, який був проведений та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України,

Разом з тим, суд критично оцінює показання обвинуваченого, вважає їх неспроможними, даними з метою зменшення обсягу відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими навіть між собою та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також потерпілих та свідка ОСОБА_12 , які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження і за інших обставин, суд визнає неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

Статтями 22, 290, 349 КПК України визначено право сторони обвинувачення обґрунтовувати свою позицію про доведеність винуватості особи доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування, обсягу яких, на переконання сторони обвинувачення, буде достатньо для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкримінований цій особі злочин. При цьому законодавець не встановив перед прокурором вимоги долучати під час судового розгляду абсолютно всі зібрані під час досудового розслідування докази.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, чи проведення повторних/додаткових експертиз, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.

Доводи сторони захисту про незаконність проведених ряду слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує захисник, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими, істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, під час встановлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, які могли б істотно вплинути на висновки суду, по справі не виявлено, докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, суд визнає їх належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, за встановлених у судовому засіданні обставинах потерпілому ОСОБА_13 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та у вчиненні заподіяння потерпілій ОСОБА_9 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за встановлених у судовому засіданні обставинах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до ст. 50, ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд також, враховує ступінь тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушення, відповідно до вимог ст.12 КК України, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно документів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , останній раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, характеризується позитивно, не одружений, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинення злочинів, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид і розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_8 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі та за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, з урахуванням позиції прокурора та потерпілих.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у відповідності до правил ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Згідно ч. 1 ст. 125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року, тобто санкція цієї статті передбачає покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 122 КК України, передбачено покарання у виді виправні роботи на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Як вбачається із встановлених судом обставин, кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України був вчинений ОСОБА_8 11 листопада 2016 р.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що мало місце 11 листопада 2016 року.

При цьому, суд також враховує і ті обставини, що під час досудового розслідування та судового розгляду перебіг строку давності не зупинявся, тобто обвинувачений ОСОБА_5 від органів досудового розслідування і суду не ухилявся.

Враховуючи, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України і до дня ухвалення вироку минуло більше п`яти років, він підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілою ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, який у судовому засіданні потерпіла та представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 підтримав та просив стягнути з обвинуваченого 23380,07 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 96 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також витрати за складання висновку експертного дослідження №22-02-17 від 22.02.2017 р.в сумі 1500 гривень.

Потерпілим ОСОБА_13 заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди та витрат за складання експертного дослідження, який у судовому засіданні потерпілий представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 підтримав та просив стягнути з обвинуваченого 19200 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також витрат за складання висновку експертного дослідження №22-02-17 від 22.02.2017 р. в сумі 1500 гривень.

Цивільні позови потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, слід розглянути, оскільки відповідно до ст. 129 КПК України, суд вирішує цивільний позов у кримінальному провадженні по суті лише у разі ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи постановлення виправдувального вироку у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з положеннями ст. 23, ч. 1 ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обвинувачений цивільні позови не визнав повністю.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статті 1166, 1167 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілій ОСОБА_9 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема копією висновку експертного дослідження за № 22-02-17 від 22.02.2017 р., копіями фіскальних чеків та іншими письмовими доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, потерпілій збитки не відшкодовані, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт вчинення кримінального правопорушення, цивільний позов про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_13 та ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, які потерпілі обґрунтовує тим, що в момент побиття вони перенесли значний фізичний біль, пережили емоційний стрес, який супроводжувався почуттям безпомічності, страху за своє здоров`я та за своє життя, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди цивільним позивачам, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, умисну форму вини обвинуваченого, глибину душевних страждань потерпілих, які пов`язанні з завданням тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме на користь потерпілої ОСОБА_9 суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого 20 000 гривень, на користь потерпілого ОСОБА_13 5000 гривень, що буде достатнім та справедливим.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази відсутні

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128-129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 рік обмеження волі;

- за ч. 1 ст.125 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі п.п. 1. 3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді обмеження волі на один рік у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 23380 (двадцять три тисячі триста вісімдесят) гривень 07 копійок, 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень, сплачених витрат за складання висновку експертного дослідження №22-02-17 від 22.02.2017 р. та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, а всього 44 880 (сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_8 про моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_13 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень, сплачених витрат за складання висновку експертного дослідження №22-02-17 від 22.02.2017 р. та моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а всього 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1