Справа № 717/1018/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року в залі суду смт Кельменці Чернівецької області Кельменецький районний суд Чернівецької області в cкладі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000038 про обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вартиківці Кельменецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, підприємця, не судимого.

Сторони кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_4

потерпіла: ОСОБА_5

представник потерпілої: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_3

захисник: ОСОБА_7

цивільний відповідач: акціонерне товариство «Страхова

компанія «МЕГА-ГАРАНТ»

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2023 року, біля 19 години 42 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці О. Паламаря в смт Кельменці Дністровського району Чернівецької області зі сторони м. Сокиряни в напрямку центру смт Кельменці, зі швидкістю більше 50 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху. Наближаючись до будівлі № 30 «А» по вулиці О. Паламаря в смт Кельменці, ОСОБА_3 в порушення пунктів 1.5, 2.3, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, неправильно застосував прийоми керування автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість, маючи об?єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував велосипедом «ARDIS-ЛИБІДЬ», який рухався у попутному напрямку, своєчасно не застосував гальмування, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_8 , якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинено смерть. Смерть ОСОБА_8 настала від відкритого багатоскалкового перелому кісток склепіння та основи черепа із забоєм речовини головного мозку.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Встановлені судом обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого, показаннями потерпілої та висновком експерта.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в скоєному визнав та дав суду показання про те, що 16 лютого 2023 року, біля 20 години, він керуючи автомобілем «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 , їхав з м. Сокиряни в смт Кельменці. При в?їзді в смт Кельменці ОСОБА_3 зменшив швидкість. Оглядовість була нормальна. ОСОБА_3 не врахував, що рухається на спуску, і за рахунок цього швидкість автомобіля збільшилася. На в?їзді в смт Кельменці ОСОБА_3 засліпило світло зустрічного автомобіля і рекламного щита заправної станції. На потерпілому і на велосипеді не було додаткового освітлення. В останній момент ОСОБА_3 побачив потерпілого, який виїхав на середину проїжджої частини. ОСОБА_3 одразу загальмував, але не зміг уникнути зіткнення, оскільки назустріч їхав автомобіль. Алкогольні напої ОСОБА_3 в цей день не вживав. Яка була швидкість автомобіля не пам?ятає, але думає, що до 70 км/год. ОСОБА_3 визнає, що перевищив дозволену швидкість руху. ОСОБА_3 попросив викликати поліцію та «Швидку медичну допомогу». Місце події не залишав. ОСОБА_3 передав потерпілій 25000 гривень та перерахував 100000 гривень. Цивільний позов визнає частково, а саме визнає вимогу про стягнення 150000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_5 підтримала цивільний позов та дала суду показання про те, що ОСОБА_8 поїхав вивезти сміття. Біля 19 години 40 хвилин до ОСОБА_5 прийшли поліцейські і запитали де ОСОБА_8 , а потім повідомили, що ОСОБА_8 збила машина. ОСОБА_5 відвезли на місце події і вона побачила тіло ОСОБА_8 . ОСОБА_5 має ряд хронічних хвороб. ОСОБА_5 визнає, що ОСОБА_3 відшкодував 125000 гривень та просив пробачення. ОСОБА_5 має до ОСОБА_3 лише матеріальні вимоги та не просить позбавити його волі.

З висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/126-23/4395-ІТ від 24 травня 2023 року вбачається, що покази ОСОБА_3 стосовно механізму розвитку даної пригоди, з технічної точки зору, можуть бути спроможними. В даній дорожньо-транспортній обстановці водію автомобіля «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , необхідно було керуватись вимогами пунктів 12.2 та 12.4 Правил дорожнього руху, а з моменту виникнення небезпеки для руху діяти у відповідності з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія автомобіля «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв?язку з настанням даної пригоди. В даній дорожньо-транспортній обстановці велосипедисту ОСОБА_8 необхідно було керуватись вимогами пунктів 6.2 та 6.6 Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній обстановці в діях велосипедиста ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимог пунктів 6.2 та 6.6 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, за таких обставин, перебуває в причинному зв?язку з настанням даної пригоди.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання суд згідно вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд на підставі ст. 66 КК України, визнає обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи вказані вище обставини, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання є необхідним та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що речові докази у вигляді ліхтарика із пластиковим корпусом чорного кольору, спортивної сумки чорного кольору, велосипеда «ARDIS-ЛИБІДЬ», слід передати потерпілій ОСОБА_5 , куртку коричневого кольору, піджак синього кольору, дві жилетки сірого кольору, сорочку синього кольору, сорочку голубого кольору, штани чорного кольору, штани чорного кольору, чоботи-галоші чорного кольору слід визнати за ОСОБА_5 , автомобіль «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 слід повернути ОСОБА_3 , CD-R диск «Verbatim» із відеозаписом місця зупинки автомобіля після скоєння дорожньо-транспортної пригоди , яка мала місце 16 лютого 2023 року в смт Кельменці, наданий ОСОБА_9 , DVD-R диск «HP» із відеозаписом моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 16 лютого 2023 року в смт Кельменці, наданий ОСОБА_10 , DVD-R диск «MyMedia» із відеозаписом денної зйомки ділянки дороги де відбулася дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 16 лютого 2023 року в смт Кельменці, наданий ОСОБА_10 слід зберігати у справі.

З урахуванням всіх вказаних вище обставин справи, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання і знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а саме щирого каяття обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його віку, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому вважає, що його слід звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 звернулася до суду із цивільним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1000 гривень щомісячно довічно, як непрацездатній дружині, яка мала право на утримання від померлого та перебувала на його утриманні, відповідно до ст. 1200 ЦК України. Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на її користь страхову виплату за шкоду заподіяну життю і здоров?ю, заподіяну життю і здоров?ю у вигляді моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат на момент настання страхового випадку, що становить 80400 гривень, та у вигляді шкоди заподіяної життю потерпілого, тобто у зв?язку із смертю її чоловіка ОСОБА_8 в розмірі, що не перевищує 36 мінімальних заробітних плат на момент настання страхового випадку, що становить 174600 гривень. Стягнути з відповідачів на її користь витрати на правничу допомогу 5000 гривень та 7% від суми задоволених позовних вимог.

Заподіяну їй моральну шкоду позивачка визначила у розмірі 380 000 гривень.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_5 , тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках. Суд також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої слід задовольнити частково.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як водія автомобіля «Ford Transit Connect» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в акціонерному товаристві «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», що підтверджується копією полісу №208193062, який був діючим станом на 17 лютого 2023 року.

Потерпіла ОСОБА_5 була дружиною ОСОБА_8 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

На момент смерті ОСОБА_8 потерпіла отримувала пенсію за віком, сукупний розмір якої за період з січня по червень 2023 року склав 21816 гривень 86 копійок.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Автомобіль «Ford Transit Connect» номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 .

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Особам, визначеним у частині першій цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (частина друга статті 1200 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні докази. які б підтверджували що на утриманні ОСОБА_8 були інші особи, крім позивачки.

Розмір пенсії ОСОБА_8 станом на 01 січня 2023 року становив 2631 гривня 50 копійок. Вказана обставина стверджується довідкою відділу обслуговування громадян №2 Головного управління Пенсійного фону України в Чернівецьбкій області №242 від 03 липня 2023 року. Докази, які б підтверджували, що ОСОБА_8 отримував інші доходи у матеріалах справи відсутні.

Розмір середньомісячного заробітку (доходу) ОСОБА_8 , з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, для відшкодування шкоди потерпілій становить 1315 гривень 75 копійок.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 19610-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 19610-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.3. 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень.

Таким чином 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку становить 80400 гривень.

Розмір завданої позивачці моральної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Суд вважає, що з акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_5 слід стягнути 80400 гривень в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Враховуючи, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь потерпілої в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди слід стягнути 299 600 гривень, тобто різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою, яку судом стягнуто як страхове відшкодування.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV та статтею 1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - щомісячними платежами або одноразовим платежем (не більше ніж за три роки).

Законом не передбачено одночасного стягнення на користь особи, яка перебувала на утриманні померлого, як щомісячних платежів, так і одноразової виплати за один і той же період, оскільки це призводить до подвійного стягнення коштів з відповідальної особи за одне і теж правопорушення.

Встановивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 заподіяно шкоду, пов`язану зі смертю її чоловіка, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, винної особи застрахована, суд вважає, що така подія є страховою та у акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» виник обов`язок відшкодувати ОСОБА_5 шкоду, заподіяну смертю потерпілого ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір в частині відшкодування на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди, завданої смертю чоловіка, суд вважає, що таку шкоду слід стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_5 у розмірі 1315 гривень 75 копійок щомісяця довічно.

Суд вважає, що потерпіла не довела підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем.

36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку становить 241200 гривень.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Таким чином, шкода, завдана смертю потерпілого, підлягає відшкодуванню страховиком на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, в межах ліміту страхового відшкодування.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що розмір шкоди, завданої смертю потерпілого, яку акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» повинне виплатити ОСОБА_5 перевищить ліміт страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1000 гривень щомісячно довічно, як непрацездатній дружині, яка мала право на утримання від померлого та перебувала на його утриманні, слід відмовити, оскільки ОСОБА_3 є неналежним відповідачем.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, ОСОБА_11 поданий договір про надання професійної правничої допомоги від 26 червня 2023 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 04 липня 2023 року. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання юридичних послуг від 26 липня 2023 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , опис виконаних адвокатом робіт та її вартість, вимоги про стягнення із страхової компанії та ОСОБА_3 на користь позивачки витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково. Суд вважає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару в розмірі 7 відсотків від суми задоволених позовних вимог не може оцінюватись судом виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, а повинна оцінюватись на предмет її пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу. Суд враховує, що самим адвокатом складено акт про надання клієнтові юридичних послуг з урахуванням складності цієї справи, які вартують 5000 гривень. Суд виходить з того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми задоволених позовних вимог), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатом та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь позивач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок відповідачів.

Суд вважає, що за результатами розподілу судових витрат витрати в формі "гонорару успіху" не можуть бути стягнуті в розмірі, який значно перевищує вартість фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права. Суд виходить з того, що судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді ("гонорар успіху") до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правової допомоги також домовились у договорі про надання правової допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, у їх сукупності. Тобто не буде правомірним просте зменшення судом таких судових витрат у спосіб встановлення іншого (меншого) відсотку від того відсотку, який обумовлено в договорі про надання правничої допомоги щодо бази його (відсотку) нарахування. Враховуючи наведене та визначен, критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, суд дійшов висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення витрат у формі "гонорару успіху" в розмірі 5000 гривень, які відповідають і фактичним витратам на правову допомогу, які відповідач планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи; і витратам, які фактично поніс відповідач, відповідно до акту наданих послуг; і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню, з точки зору її складності, та розумної необхідності і реальності понесених судових витрат.

Таким чином підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в загальній сумі 6858 гривень 20 копійок, пропорційно до задоволених до кожного позовних вимог. З акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1469 гривень 74 копійки в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. З ОСОБА_12 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 5388 гривень 46 копійок.

Враховуючи, що до моменту винесення вироку ОСОБА_12 сплачено потерпілій 125000 гривень, суд вважає, що вирок суду в частині стягнення цієї суми як частини відшкодування моральної шкоди, не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_5 80400 (вісімдесят тисяч чотириста) гривень в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 299 600 (двісті дев?яносто тисяч шістсот) гривень в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_5 1315 (одну тисячу триста п?ятнадцять) гривень 75 (сімдесят п?ять) копійок щомісяця довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1000 гривень щомісячно довічно, як непрацездатній дружині, яка мала право на утримання від померлого та перебувала на його утриманні - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_5 1469 (одну тисячу чотириста шістдесят дев?ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 5388 (п?ять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 46 (сорок шість) копійок в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Не звертати вирок до виконання з частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 125000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речові докази по справі: ліхтарик із пластиковим корпусом чорного кольору , спортивну сумку чорного кольору, велосипед «ARDIS-ЛИБІДЬ», - передати ОСОБА_5 , куртку коричневого кольору, піджак синього кольору, дві жилетки сірого кольору, сорочку синього кольору, сорочку голубого кольору, штани чорного кольору, штани чорного кольору, чоботи-галоші чорного кольору - визнати за ОСОБА_5 , автомобіль «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_3 , CD-R диск «Verbatim» із відеозаписом місця зупинки автомобіля після скоєння дорожньо-транспортної пригоди , яка мала місце 16 лютого 2023 року в смт Кельменці, наданий ОСОБА_9 DVD-R диск «HP» із відеозаписом моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 16 лютого 2023 року в смт Кельменці, наданий ОСОБА_10 , DVD-R диск «MyMedia» із відеозаписом денної зйомки ділянки дороги де відбулася дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 16 лютого 2023 року в смт Кельменці, наданий ОСОБА_10 - зберігати у справі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 11160 (одинадцять тисяч сто шістдесят) гривень 40 (сорок) копійок витрат на залучення експерта.

Арешт на автомобіль «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та на велосипед «ARDIS-ЛИБІДЬ», накладений згідно ухвали слідчого судді Кельменецького районного суду від 17 лютого 2023 року - скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: