У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000295, відомості про яке 11.08.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000295, відомості про яке 11.08.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява від ОСОБА_4 щодо протиправних дій з боку невстановлених осіб, які незаконно заволоділи нерухомістю (квартирою) заявниці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та є спадковим майном від її покійної матері ОСОБА_5 .

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 серпня 2021 року за №0000295.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у власності покійної ОСОБА_5 , яка померла у 2015 році була квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира придбана нею 31 січня 2007 року. Для придбання даної квартири ОСОБА_5 був отриманий кредит у ПАТ «ВаБанк» на суму 39949 доларів. Одночасно був укладений договір іпотеки. Строк обох договорів тривав до 29.01.2027 року.

Однак, в 2015 році ОСОБА_5 померла і її донькою ОСОБА_4 було подано заяву про прийняття спадщини до Першої ужгородської державної нотаріальної контори. Однак тривалий час, державним нотаріусом ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину їй не видавалось та не видано по теперішній час з невідомих причин.

Крім цього, приблизно лютому 2018 року до ОСОБА_4 звернувся адвокат ОСОБА_7 , який повідомив, що він представляє інтереси громадянина ОСОБА_8 , який нібито викупив з публічних торгів заборгованість по кредитному договору її померлої матері - ОСОБА_5 і з`ясовував у неї, чи не заперечує вона проти продажу, заставленого в рахунок кредиту майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 . До цього моменту ні адвоката ОСОБА_7 , ні громадянина ОСОБА_8 ОСОБА_4 не знала.

В свою чергу ОСОБА_4 відповіла громадянину ОСОБА_7 , що її мама ОСОБА_5 , яка було позичальником по кредитному договору № 63/3/07, укладеному від 31.01.2007 року і іпотекодавцем по договору іпотеки № 63/3/07- S1 від 31 січня 2007 року померла, і на даний час вирішується питання прийняття нею спадщини і, що вона не має наміру продавати спадкове майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а тому, хай представник ОСОБА_9 представить докази, що він уповноважений вести переговори від імені ОСОБА_9 по заборгованості по вищеназваному кредиту. Після цього ОСОБА_4 ще декілька разів зідзвонювалася як з ОСОБА_10 , так і з ОСОБА_11 , однак доказів, що адвокат ОСОБА_7 уповноважений на представництво інтересів ОСОБА_8 по продажу прав вимоги по кредитному договору № 63/3/07, укладеному від 31.01.2007 року і по договору іпотеки № 63/3/07- S1 від 31 січня 2007 року не представили.

07 червня 2018 року за адресою АДРЕСА_2 на прибудинковій території біля квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 побачила трьох чоловіків, один з яких був ОСОБА_12 , другий ОСОБА_7 , третій невідомий їй чоловік, які ходили навколо будинку АДРЕСА_2 і робили якісь планування і огляди. Тобто, як вона зрозуміла, це було планування до продажу її майна, а ці люди потенційні покупці. Вона підійшла до них, переговорила із ОСОБА_13 , і спитала, що вони там роблять і запитала, коли він представить підтверджуючі документи своїх повноважень. На що ОСОБА_7 призначив їй зустріч на п`ятницю 08 червня 2018 року. У п`ятницю 08 червня 2018 року ОСОБА_7 просив її представити копію свідоцтва про смерть матері ОСОБА_5 , і повідомив, що він знає, що їй ОСОБА_4 нібито видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Оскільки ОСОБА_4 достеменно відомо, що нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на квартиру за адресою АДРЕСА_1 із-за наявності арештів, тому така інформація ОСОБА_15 її насторожила. Тому, ОСОБА_4 попросила ОСОБА_16 надати їй реквізити такого свідоцтва. У суботу 09 червня 2018 року від ОСОБА_15 вона отримала реквізити нібито виданого їй Свідоцтва про право на спадщину за законом і пішла до нотаріуса і адвоката перевірити дану інформацію. Однак, натомість, з`ясувала що 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_17 посвідчено право власності ОСОБА_8 на належну їй на праві спадкування квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Крім цього, у червні 2021 року вона випадково дізналася, що 27.12.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_18 , посвідчено договір купівлі-продажу (серія та номер: 362, виданий 27.12.2019, видавник: ОСОБА_18 , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу, в порядку заміщення ОСОБА_17 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу), згідно якого зареєстровано право власності на вищевказане майно, що належить їй в порядку спадкування на праві приватної власності за ОСОБА_19 . Тобто, після смерті її матері спадкову квартиру було незаконно перереєстровано вже два рази.

Підстави такої перереєстрації вчиненої нотаріусом ОСОБА_17 та ОСОБА_18 невідомо, оскільки на момент вчинення цих реєстраційних дій договори іпотеки та кредитний договір ще діяли, по-друге власник майна не могла отримати вимогу про усунення боргових зобов`язань так-як вона померла, а ОСОБА_4 ще не встигла оформити право спадщини. Крім цього, на той момент вже діяв мораторій на звернення стягнення на заставне майно по валютним кредитам коли в іпотеку здано житлове майно.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать ОСОБА_19 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України.

На підставі наведеного просить накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та заборонити власнику даної квартири ОСОБА_19 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження вказаним нерухомим майном, проводити ремонтні роботи чи реконструкцію, а також проводити будь-які нотаріальні та реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомості.

Разом з тим, у прохальній частині клопотання прокурор просить проводити розгляд без виклику власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, при цьому, подав заяву, згідно з якої клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, згідно з доданим до клопотання витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000295, сформованим станом на 14.09.2023 року, органом досудового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Згідно з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначеному у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом того, що 10.08.2021 року до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява від ОСОБА_4 , щодо протиправних дій з боку невстановлених осіб, які незаконно заволоділи нерухомістю (квартирою) заявниці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та є спадковим майном від її покійної матері ОСОБА_5 , зокрема, шляхом несанкціонованої зміни інформації в автоматизованих системах

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать ОСОБА_19 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України.

27.12.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_18 , посвідчено договір купівлі-продажу (серія та номер: 362, виданий 27.12.2019, видавник: ОСОБА_18 , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу, в порядку заміщення ОСОБА_17 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу), згідно якого зареєстровано право власності на вищевказане майно на праві приватної власності за ОСОБА_19 . Тобто, після смерті матері спадкову квартиру було незаконно перереєстровано вже два рази.

Відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_5 від 03.09.2021, остання повідомила, що 07 червня 2018 року за адресою АДРЕСА_2 на прибудинковій території біля квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 побачила трьох чоловіків, один з яких був ОСОБА_12 , другий ОСОБА_7 , третій невідомий їй чоловік, які ходили навколо будинку АДРЕСА_2 і робили якісь планування і огляди. Тобто, як вона зрозуміла, це було планування до продажу її майна, а ці люди потенційні покупці. Вона підійшла до них, переговорила із ОСОБА_13 , і спитала, що вони там роблять і запитала, коли він представить підтверджуючі документи своїх повноважень. На що ОСОБА_7 призначив їй зустріч на п`ятницю 08 червня 2018 року. У п`ятницю 08 червня 2018 року ОСОБА_7 просив її представити копію свідоцтва про смерть матері ОСОБА_5 , і повідомив, що він знає, що їй ОСОБА_4 нібито видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Оскільки ОСОБА_4 достеменно відомо, що нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на квартиру за адресою АДРЕСА_1 із-за наявності арештів, тому така інформація ОСОБА_15 її насторожила. Тому, ОСОБА_4 попросила ОСОБА_16 надати їй реквізити такого свідоцтва. У суботу 09 червня 2018 року від ОСОБА_15 вона отримала реквізити нібито виданого їй Свідоцтва про право на спадщину за законом і пішла до нотаріуса і адвоката перевірити дану інформацію. Однак, натомість, з`ясувала що 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_17 посвідчено право власності ОСОБА_8 на належну їй на праві спадкування квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

До клопотання також додано заяву про злочин від 06.08.2021, заяву від 14.09.2023, постанови про визнання речовими доказами від 14.09.2023, витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000059, витяги з Державного реєтру речових прав, копію довіреності, договір про відступлення прав вимоги, договір іпотеки, договір купівлі-продажу квартири, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтво про смерть та інші матеріали.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_20 , від 12.06.2018 року накладено арешт на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонив власнику даної квартири ОСОБА_8 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження вказаним нерухомим майном,проводити ремонтні роботи чи реконструкцію, а також проводити будь-які нотарільні та реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує також і прецедентну правову позицію ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Враховуючи наведене та наявні матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що втручання держави в право користування майном в даному конкретному випадку є цілком законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, мету арешту - збереження речових доказів, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000295, відомості про яке 11.08.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та заборонити власнику даної квартири ОСОБА_19 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження вказаним нерухомим майном, проводити ремонтні роботи чи реконструкцію, а також проводити будь-які нотаріальні та реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомості.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1