Справа № 163/1428/21 Провадження №11-кп/802/563/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком також вирішено питання про процесуальні витрати за проведення експертизи, речові докази та арешт майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він в період часу з 16 год. 04.06.2021 року по 12 год. 30 хв. 05.06.2021 року, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою наживи, зайшовши на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де через відсутні вхідні двері на веранду проник до вказаного будинку, звідки таємно викрав портативну музичну колонку марки "AZUSA" модель "TN 15 TROLLEY SPEAKER", чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5028 гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить його скасувати, а кримінальне провадження щодо нього за ч.3 ст. 185 КК України закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вказує, що він не вчиняв крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 та причетності до викраденої портативної музичної колонки він немає. Разом з тим, звертає увагу суду, на те, що доступ до веранди, з якої було викрадено портативну музичну колонку є вільним, а тому вважає, що такої кваліфікуючої ознаки крадіжки, як проникнення в житло у його діях нема.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи 13.07.2023 року були належним чином особисто повідомлені про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлення за № 637 (обвинувачений ОСОБА_8 ) та № 777 (потерпілий ОСОБА_9 ) й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин їх неявки від них не надходило. Разом з тим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції присутній захисник обвинуваченого адвокат - ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав з викладених у ній підстав та просив її задовольнити, думку прокурора, яка апеляційну скаргу обвинуваченого заперечила, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.185 КК України, як умисні протиправні дії, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в житло.

При цьому, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про недоведеність його вини у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду дав показання про те, що крадіжки не вчиняв, а портативну музичну колонку міг принести до будинку його співмешканець « ОСОБА_10 ».

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції дав показання про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Дійсно в період часу з 16 год. 04.06.2021 року по 12 год. 30 хв. 05.06.2021 року з його будинку було викрадено портативну музичну колонку марки "AZUSA". Дану колонку він виявив в будинку ОСОБА_8 , виніс на вулицю до дороги та викликав працівників поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який надав суду показання про те, що був залучений працівниками поліції в якості понятого під час огляду місця події 05.06.2021 року. Під час огляду колонка знаходилась на вулиці біля вхідної хвіртки паркану домогосподарства по місцю проживання ОСОБА_8 . Крім нього під час огляду були присутні працівники поліції, потерпілий ОСОБА_9 та ОСОБА_12 (в якості понятого). Пізніше до них прибув обвинувачений ОСОБА_8 . Обвинувачений пояснював, що колонку до будинку приніс не він, а його співмешканець "Крупинич", хоча відомо, що останній помер за декілька місяців до часу виявлення колонки.

Свідок ОСОБА_13 , показав суду, про те, що співмешканець ОСОБА_8 помер ще до виявлення музичної колонки, а в будинку проживає лише один обвинувачений.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в суді надав покази про те, що 04.06.2021 року у вечірній час доби їхав мотоциклом зі сторони лісу по вулиці Дружби в с. Лисняки в напрямку м. Любомль. Під`їжджаючи до перехрестя вулиць помітив як до вказаного перехрестя підходив ОСОБА_8 тягнучи за собою рукою музичну колонку та повернувши на ґрунтову дорогу, пішов вглиб села. З обвинуваченим особисто не знайомий, проте бачив його раніше, коли перебував біля місцевого магазину в компанії з місцевими жителями.

Окрім показань потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також і іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом від 05.06.2021 року про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_9 (Т.1 а.м.к.п.79);

- протоколом огляду місця події з фототаблицями до нього від 05.06.2021 року (Т.1 а.м.к.п.80-82);

- висновком експерта №СЕ-19/103-21/4626-ТВ від 10.06.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість бувшої у використанні портативної музичної колонки марки «AZUSA2 модель «TN 15 TROLLEY SPEAKER» станом на 04.06.2021- 05.06.2021 року могла складати 5028 грн. (Т.1 а.м.к.п.86-89);

- протоколом огляду місця події з фототаблицями до нього від 07.06.2021 року (Т.1 а.м.к.п.92-94);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 24.06.2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав музичну колонку, яка зображена на фото №3, як саме ту, з якою він бачив ОСОБА_8 04.06.2021 року в вечірній час в с. Лисняки, Ковельського району (Т.1 а.м.к.п.96-98);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2021 року, за участю свідка ОСОБА_15 , в ході якого останній детально повідомив та відобразив події 04.06.2021 року (Т.2 а.м.к.п.99-102).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи обвинуваченого про відсутність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень обвинуваченого в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, вони суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як умисні протиправні дії, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в житло, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України та відсутність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення в житло, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Проникнення як кваліфікуюча ознака крадіжки передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення крадіжки та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18).

Виходячи з наведених висновків, дії ОСОБА_8 беззаперечно містять ознаку проникнення в житло, оскільки обвинувачений під час скоєння крадіжки портативної музичної колонки з будинку потерпілого ОСОБА_9 , мав умисел та незаконно вільно проник до веранди будинку на що не мав законного права. При цьому деталізація способу проникнення, принципового значення не має.

Крім того, відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Веранда, з якої ОСОБА_8 таємно викрав портативну музичну колонку, в супереч волі законного володільця, є частиною жилого приміщення, в якому мешкає потерпілий ОСОБА_9 та у обвинуваченого не було законного права перебувати у місці де зберігалось таке майно.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він був у сім`ї Вербінських своєю людиною і міг вільно заходити у будь яке приміщення, що знаходилося на території господарства, оскільки мати потерпілого ОСОБА_9 його постійно наймала, щоб він допомагав їй по господарству, а також він заходив до будинку Вербінських, щоб покурити разом із батьком потерпілого, свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшло, з огляду на те, що жодного дозволу на входження до будинку потерпілого ні 04.06.2021 року, ні 05.06.2021 року ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_8 не надавав.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_9 самовільно проникнув до будинку обвинуваченого, знайшов викрадену у нього колонку та виніс її на вулицю, що на думку сторони захисту свідчить про те, що останнім було проведено обшук житлового будинку по місцю проживання ОСОБА_8 без будь яких правових підстав на це, то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що обшук житлового будинку по місцю проживання ОСОБА_8 не проводився, а лише проведено огляд місця події. Колонку виявлено біля хвіртки паркану домогосподарства обвинуваченого. Тому факт того, що портативна колонка знаходилась в будинку по місцю проживання обвинуваченого є доведеним. Окрім того, як зазначив суд першої інстанції з приводу самовільного проникнення потерпілого до будинку обвинуваченого, знаходиться поза межами даного кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних заяв обвинуваченим ОСОБА_8 щодо незаконного проникнення потерпілого ОСОБА_9 до його будинку до правоохоронних органів не подавалось.

Щодо міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст.75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, у вчиненні якого обвинувачений свою вину не визнав та не розкаявся, а також дані про особу винного, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується посередньо.

Належним чином було враховано і думку потерпілого, який висловив свою позицію при призначенні обвинуваченому покарання.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 , як правильно встановлено судом відсутні.

Належним чином місцевим судом оцінено і досудову доповідь органу пробації, відповідно до висновку якої рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ризик небезпеки для суспільства останнього оцінюється як середній.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, тобто мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року, а саме іспитового строку мінімальної тривалості, який передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за його поведінкою.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченим.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року щодо нього, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді