У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_8 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Кременчуг Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , співробітника-військовослужбовця, який перебуває на посаді начальника 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачево) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, у військовому званні «полковник», одруженого, має на утриманні 4 малолітніх дітей, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні № 0000269, відомості про яке 23.06.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місти Львові, ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні № 0000269, відомості про яке 23.06.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що полковник ОСОБА_4 проходить військову службу у Службі безпеки України із 04.08.2008 року по даний час. З 16.10.2020 року полковник ОСОБА_4 призначений на посаду начальника 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачево) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» зазначено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. У ст. 5 Закону України «Про Службу безпеки України» зафіксовано, що діяльність Служби безпеки України здійснюється на основі дотримання прав і свобод людини. Органи і співробітники Служби безпеки України повинні поважати гідність людини і виявляти до неї гуманне ставлення, не допускати розголошення відомостей про особисте життя людини. Неправомірне обмеження законних прав та свобод людини є неприпустимим і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Службу безпеки України» систему Служби безпеки України складають, зокрема: Центральне управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки, військові формування. Статтею 12 Закону України «Про Службу безпеки України» передбачено, що органи військової контррозвідки створюються для контррозвідувального забезпечення Збройних Сил України і Державної прикордонної служби України та інших військових формувань, дислокованих на території України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України» кадри Служби безпеки України складають, зокрема: співробітники-військовослужбовці. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Службу безпеки України» умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

В абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» зафіксовано, що правоохоронні органи це, зокрема: органи служби безпеки.

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців, зокрема: Служби безпеки України.

ОСОБА_4 , будучи співробітником-військовослужбовцем Служби безпеки України, повинен у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог: статей 11, 49 Статуту, згідно з якими військовослужбовці зобов`язані, зокрема: свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрими, ініціативними, дисциплінованими; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Поряд з цим, у відповідності до примітки 1 до ст. 127 КК України під представниками держави у цій статті і статті 146-1 цього Кодексу слід розуміти службових осіб, а також осіб, які виступають як офіційні, чи діють з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди.

Натомість, полковник ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам нормативно-правових актів України, будучи співробітником-військовослужбовцем Служби безпеки України та працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання полковник, здійснюючи функції представника держави, у розумінні примітки 1 до ст. 127 КК України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я особи, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, яке він вчинив за наступних обставин.

Так, близько 16:10 год. 23.06.2023, перебуваючи на терасі готельно-ресторанного комплексу «Три Туза», який розташований за адресою: вул. Малодобронська, с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_9 підійшов до ресторанного столику, за яким знаходилися потерпілий ОСОБА_10 , разом зі своїми знайомими, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (громадянин Йорданії), ОСОБА_13 (громадянка Славаччини) та ОСОБА_14 (громадянин Словачинни), представившись співробітником Служби безпеки України та показавши службове посвідчення працівника Служби безпеки України, пред`явив вимогу до вказаних осіб надати йому документи для перевірки.

Після цього, потерпілий ОСОБА_10 підійшов до іншого ресторанного столика, який знаходиться на терасі ресторанно-готельного комплексу «Три Туза», за яким раніше сидів ОСОБА_9 та за яким перебували ОСОБА_4 , ОСОБА_15 та інші наразі достовірно невстановлені органом досудового розслідування особи, і попросив їх забрати їхнього знайомого ( ОСОБА_9 ), так як останній, на думку потерпілого ОСОБА_10 , вчиняє відносно нього та його знайомих протиправні дії.

Близько 16:23 год. 23.06.2023 потерпілий ОСОБА_10 вийшов на автопарковку готельно-ресторанного комплексу «Три тузи», яка розташована поруч із терасою, де до нього підійшов ОСОБА_9 та намагався схопити потерпілого ОСОБА_10 за руки, однак останній зумів вирватися та почав швидко бігти із території готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В той же час, побачивши, що потерпілий ОСОБА_10 покидає територію готельно-ресторанного комплексу «Три Туза», його почали переслідувати ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_4 .

Через деякий час ОСОБА_15 наздогнав потерпілого ОСОБА_10 та, діючи з прямим умислом, спрямованим на затримання останнього та нанесення йому тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар рукою в спину, від чого потерпілий ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав у кювет поряд із дорогою біля готельно-ресторанного комплексу «Три Туза», та в подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, почав наносити потерпілому ОСОБА_10 , який не чинив опір, численні удари руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок.

Разом з цим, близько 16:25 год. 23.06.2023 до потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився у кюветі поряд із дорогою біля готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (вул. Малодобронська, 3, с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області) підійшов ОСОБА_4 та, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті примусити потерпілого ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечили його волі, а саме: отримати зізнання, що останній є нібито угорським агентом та отримати інформацію про осіб, з якими нібито співпрацює потерпілий ОСОБА_10 та завдання, яке останній виконує на території України, присів потерпілому ОСОБА_10 на спину та розпочав нанесення потерпілому ОСОБА_10 , який не чинив опір, численні удари кулаками рук в область голови, тулуба та кінцівок останнього, яке безперервно тривало протягом декількох хвилин, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 сильний фізичний біль і моральні страждання та в процесі нанесення тілесних ушкоджень забрав з кишені останнього належний йому мобільний телефон та документи.

Потім, ОСОБА_15 за допомогою мобільного зв`язку надав вказівку водію службового транспортного засобу Рено Дастер білого кольору н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_16 під`їхати до узбіччя дороги біля готельно-ресторанного комплексу «Три Туза», де перебував потерпілий ОСОБА_17 .

У подальшому, близько 16:43 год. 23.06.2023 ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою із ОСОБА_15 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, після прибуття вищевказаного автомобіля, здійснюючи фізичний тиск на потерпілого ОСОБА_10 та погрожуючи йому фізичною розправою, з метою придушення його волі до самооборони та залякування останнього, блокуючи останньому можливість чинити опір та застосовуючи фізичну силу, а саме: тримаючи потерпілого ОСОБА_10 за обидві руки, силоміць потягли ( ОСОБА_4 та ОСОБА_15 ) останнього до службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , та посадили на заднє сидіння справа зазначеного автомобіля.

Після цього, до службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , в якому на задньому сидінні справа перебував потерпілий ОСОБА_10 , за кермом знаходився водій ОСОБА_18 , підсіли на переднє пасажирське сидіння ОСОБА_4 , на заднє ліве сидіння ОСОБА_15 , та вказаний автомобіль розпочав рух в бік міста Ужгород.

Під час поїздки у службовому транспортному засобі Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , у період часу приблизно з 16:44 по 17:14, ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою спільно із ОСОБА_15 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті примусити потерпілого ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечили його волі, а саме: вимагав надати інформацію щодо буцімто незаконної співпраці потерпілого ОСОБА_10 з угорцями, зокрема видати паролі, явочні квартири, а ОСОБА_15 при цьому з метою отримання цієї інформації, періодично наносив потерпілому ОСОБА_10 , який не чинив опір, численні удари кулаками рук в область голови та тулуба останнього, заподіюючи потерпілому ОСОБА_10 сильний фізичний біль та моральні страждання.

Разом з цим, ОСОБА_4 близько 17:00 год. 23.06.2023, перебуваючи у службовому транспортному засобі Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_15 злочинного наміру, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті примусити потерпілого ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечили його волі, а саме: надати доступ до належного останньому мобільного телефону, та з цією метою наніс потерпілому ОСОБА_10 , який не чинив опір, три удари правою рукою по обличчю, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 сильний фізичний біль та моральні страждання, й після цього потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи під фізичним примусом, надав доступ ОСОБА_4 до вказаного мобільного телефону шляхом введення цифрового коду на цьому телефоні.

У подальшому, службовий транспортний засіб Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , зупинився на узбіччі дороги біля села Холмок Ужгородського району Закарпатської області, де ОСОБА_4 та ОСОБА_15 вийшли із вказаного автомобіля.

У цей же час, біля службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , зупинився інший транспортний засіб Шкода Октавія, темно-синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , з якого вийшла наразі достовірно невстановлена органом досудового розслідування особа та підійшла до задньої лівої дверки службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , та, побачивши потерпілого ОСОБА_10 , вказана особа повернулася до транспортного засобу Шкода Октавія, темно-синього кольору та через деякий час вказана особа принесла картонну коробку, яку одягнула на голову потерпілого ОСОБА_10 .

Надалі, ОСОБА_4 та ОСОБА_15 повернулися до службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , після чого вказаний автомобіль продовжив рух у бік міста Ужгород.

Під час руху службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_15 , близько 17:24 год. 23.06.2023, діючи групою осіб за попередньою змовою з ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті залякування потерпілого ОСОБА_10 , та з цією метою наніс останньому декілька ударів кулаками рук через картонну коробку по голові, в область тулуба потерпілого ОСОБА_10 , який не чинив опір, супроводжуючи вказані дії погрозами фізичної розправи над останнім, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 сильний фізичний біль та моральні страждання.

Після цього, службовий транспортний засіб Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , близько 17:31 год. 23.06.2023 прибув на подвір`я будинку, який розташований навпроти спорткомплексу «Зінадін», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та із зазначеного автомобіля вийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_15 .

У той же час, приблизно о 17:32 год. 23.06.2023, перебуваючи на подвір`ї будинку, який розташований навпроти спорткомплексу «Зінадін», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_15 , діючи групою осіб за попередньою змовою із ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті залякування потерпілого ОСОБА_10 , та з цією метою наніс останньому декілька ударів кулаками рук в область черевної порожнини потерпілого ОСОБА_10 , завдавши останньому сильний фізичний біль і моральні страждання, та надав вказівку потерпілому ОСОБА_10 не знімати з голови картонну коробку.

У подальшому, діючи за вказівками ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , водій службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_18 приблизно о 17:33 год. 23.06.2023 виїхав з подвір`ї будинку, який розташований навпроти спорткомплексу «Зінадін», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та відвіз потерпілого ОСОБА_10 до міста Чоп.

Крім цього, близько 16:43 год. 23.06.2023, перебуваючи біля готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (вул. Малодобронська, с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області), ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою із ОСОБА_15 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом спрямованим на викрадення людини проти її волі, що супроводжується заподіянням викраденій людині фізичних страждань, здійснюючи фізичний тиск на потерпілого ОСОБА_10 та погрожуючи йому фізичною розправою, з метою придушення його волі до самооборони та залякування останнього, блокуючи останньому можливість чинити опір та застосовуючи фізичну силу, а саме: тримаючи потерпілого ОСОБА_10 за обидві руки, силоміць потягли ( ОСОБА_4 та ОСОБА_15 ) останнього до службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , та посадили на заднє сидіння справа зазначеного автомобіля.

У подальшому, у період часу близько з 16:43 год. по 18:00 год. 23.06.2023 ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою спільно із ОСОБА_15 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, спрямованого на викрадення людини, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно проти волі потерпілого ОСОБА_10 утримували останнього у службовому транспортному засобі Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , та супроводжували зазначене утримання заподіянням потерпілому ОСОБА_10 фізичних страждань, а саме: наносили потерпілому ОСОБА_10 численні удари руками в область голови, тулуба останнього та погрожували йому фізичною розправою.

В той же час, службовий транспортний засіб Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , близько 17:31 год. 23.06.2023 прибув на подвір`я будинку, який розташований навпроти спорткомплексу «Зінадін», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та із зазначеного автомобіля вийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_15 .

У подальшому, діючи за вказівками ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , водій службового транспортного засобу Рено Дастер, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_18 приблизно о 17:33 год. 23.06.2023 виїхав з подвір`я будинку, який розташований навпроти спорткомплексу «Зінадін», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та відвіз потерпілого ОСОБА_10 до міста Чоп, де приблизно о 18:00 год. 23.06.2023 останній вийшов із вказаного автомобіля та фактично був звільнений.

30.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, а саме: катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати інформацію, зізнання, та з метою залякування її, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене представником влади, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням викраденій людині фізичних страждань.

Слідчий вказує, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, допитом свідка ОСОБА_19 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, зокрема це підтверджується тим, що він вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади, займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_4 тривалий час перебуває на керівній посаді у 4 відділі 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України та в силу виконання своїх службових обов`язків має широке коло знайомих та обізнаний із особливостями роботи правоохоронних органів, в тому числі органів Державної прикордонної служби України. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польщею, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальну можливість покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України, так і поза межами таких, а також переховуватись на території України. Відповідно до заяви від 26.06.2023 потерпілого ОСОБА_10 26.06.2023 о 12 год. 20 хв. в Ужгородську міську лікарню, у якій перебував останній на лікуванні, прибули ОСОБА_4 та ОСОБА_15 . У подальшому, ОСОБА_4 зайшов у палату №20, де перебував потерпілий ОСОБА_10 , та почав погрожувати останньому фізичною розправою. Крім цього, ОСОБА_4 , з урахуванням відомих обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із учасниками кримінального провадження, в тому числі із службовими особами СБУ, інших осіб та схиляти їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати на недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів, які були та будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. Знаходячись на волі, ОСОБА_4 може використати свої зв`язки для незаконного впливу на понятих, свідків, спеціалістів, експертів, які брали участь у першочергових слідчих діях, чи іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

На думку слідчого, вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_4 інших більш м`яких видів запобіжних заходів, які не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

На підставі наведеного, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчуг Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , співробітника-військовослужбовця, який перебуває на посаді начальника 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачево) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, у військовому званні «полковник», запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, та інших підозрюваних, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім цього, просив не визначати розмір застави, так як ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину.

Представник потерпілого ОСОБА_20 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання слідчого та просив задовольнити таке. Вказав, що на день розгляду клопотання у потерпілого ОСОБА_10 зламано 4 ребра, показав фото обличчя потерпілого у телефоні. Ризики, на які вказує прокурор у клопотанні, існують, зокрема ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як ОСОБА_4 ухилявся від прибуття до суду та розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Окрім цього, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_15 приходили до потерпілого в лікарню для того, щоб вплинути на потерпілого, а після входу з палати ОСОБА_4 показав ОСОБА_10 стиснутий кулак. Зауважує, що потерпілому було завдано близько 100 ударів. Повідомив, що ОСОБА_10 вимушено покинув територію України задля власної безпеки та його родини.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 - у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, з підстав викладених у письмових запереченнях. Вказав, що даний запобіжний захід є занадто суворим для підозрюваного та просив обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Стосовно ризиків зазначив, що на даний час всі ризики, на які вказує сторона обвинувачення, відпали, зокрема: ОСОБА_4 не має будь-якого наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 , за викликом слідчого з`являвся до органу досудового розслідування, крім того був допитаний в якості свідка з приводу відомих йому обставин події, яка мала місце 23.06.2023 року, разом з тим ОСОБА_4 було проведено хірургічне втручання, на даний час він продовжує хворіти та потребує постійного та належного догляду від лікарів, у зв`язку з його негативним станом здоров`я. Посилання прокурора та слідчого щодо тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, за який можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, не може бути єдиною підставою його обрання. Окрім того, щодо посилання прокурора та слідчого про можливість ОСОБА_4 покинути територію України як в межах пункту пропуску через державний кордон України, так і поза межами таких є лише їхнім припущенням. Крім того суд, в разі необхідності може покласти обов`язок на підозрюваного ОСОБА_4 щодо здачі і на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. По-друге ОСОБА_4 не має потреби та наміру впливати на учасників кримінального провадження, зокрема на потерпілого, свідків, понятих, експертів та спеціалістів, з метою схиляння їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення. Зазначений ризик також є абсолютно недоцільним та необґрунтованим з правової точки зору. Це підтверджується тим, що процесуальні учасники, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, за відмову від дачі показів, вже надали слідству необхідні відомості, які зафіксовані у передбачений законодавством спосіб і приєднані до матеріалів кримінального провадження. Посилання прокурора та слідчого щодо наявності у матеріалах кримінального провадження заяви від 26.06.2023 року від потерпілого ОСОБА_10 , в якій він зазначив, що ніби 26.06.2023 року о 12 год. 20 хв. в Ужгородську міську лікарню прибули в палату №20 прибув ОСОБА_4 , який почав погрожувати ОСОБА_10 фізичною розправою. Вказана заява є неправдивою та не відповідає дійсності. З цього приводу ОСОБА_4 11.07.2023 року звернувся із заявою про вчинення злочину до ГУНП в Закарпатській області, за ст.383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення). По-третє, ОСОБА_4 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, впливати на понятих, свідків, спеціалістів, експертів, які брали участь у першочергових слідчих діях, ОСОБА_4 навпаки зацікавлений у проведенні повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування. З моменту повідомлення про підозру ОСОБА_4 пройшов майже місяць, за цей час органом досудового розслідування не зафіксовано та не встановлено жодного факту, який би свідчив про те що ОСОБА_4 чинить вплив на понятих, свідків, спеціалістів, експертів, такі докази відсутні в матеріалах клопотання. Просив звернути увагу на показання ОСОБА_21 , відображені у процесуальний спосіб в ухвалі слідчого судді. Вважає невірною кваліфікацію підозри. Вказав на порушення, допущені при затриманні ОСОБА_4 , на недопуск адвоката до нього, незважаючи на кваліфікацію злочину як особливо тяжкого. Особисто його було повідомлено про затримання ОСОБА_4 о 18.30 26.07.2023. Виписано ОСОБА_4 з лікарні за постановою суду, а не за медичними показами.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підстави викладені у письмових запереченнях. У таких зазначено, що ризики, викладені в клопотанні, жодним чином не виправдовують застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави. Щодо ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначає, що зазначений ризик, на думку сторони обвинувачення, існує, оскільки нібито вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 3 ст. 127 КК України, належить до категорії особливо тяжких та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 3 років. Отже, тяжкість покарання у разі ухвалення обвинувального вироку може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Однак тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути підставою та фактично єдиним аргументом для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виклад санкції ч. 3 ст. 127 КК України у жодному разі не може виключати можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу на етапі досудового розслідування, який би міг нівелювати ймовірність існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, такий підхід до обґрунтування ризиків у кримінальному провадження є формальним та суперечить презумпції невинуватості особи. Також слідчий обґрунтовує існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду тим, що ОСОБА_4 тривалий час перебуває на керівній посаді у 4 відділі 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, у зв`язку з чим має широке коло знайомих та обізнаний з особливостями роботи правоохоронних органів, зокрема Державної прикордонної служби. Водночас тривала служба підозрюваного у правоохоронній системі у жодному разі не доводить наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. З урахуванням репутації та авторитету ОСОБА_4 , який зарекомендував себе як дисциплінований та професійний військовослужбовець й має військове звання полковника, це твердження слідчого не підтверджується. Щодо ризику незаконно впливати на учасників кримінального провадження, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначає, що у ОСОБА_4 відсутні мета і мотив для неправомірних дій, спрямованих на незаконний вплив на свідків та інших учасників цього кримінального провадження чи створення будь-який інших процесуальних перешкод правосуддю. По-перше, до лікарні, де перебував потерпілий, ОСОБА_4 прибув з метою пошуку з ним порозуміння і жодних погроз щодо фізичної розправи не висловлював. Навпаки підозрюваний намагався вибачитися за своїх підлеглих. Це підтверджується аудіозаписом розмови від 26.06.2023. По-друге, сам факт необхідності допиту свідків під час судового розгляду не може слугувати єдиною підставою для того, щоб визнати існування зазначеного ризику. Слідчим не зазначено, на яких інших свідків може здійснювати вплив ОСОБА_4 та які саме обставини справи необхідно підтвердити показаннями цих осіб. Не зазначено відомості про його будь-які зв`язки зі свідками, які б уможливлювали такий вплив. По-третє, відомості щодо посади та військового знання ОСОБА_4 не доводять існування ризику незаконного вплину на свідків у кримінальному провадженні. Також доводи слідчого, що ОСОБА_4 , якщо не застосувати щодо нього тримання під вартою, зможе вступати у позапроцесуальні відносини з учасниками кримінального провадження, зокрема службовими особами СБУ, є суто припущеннями, які підважують авторитет цього органу, який навіть не є органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує, що аргументи щодо існування зазначеного ризику фактично дублюють попередні та є нічим іншим як припущеннями. Стан здоров`я ОСОБА_4 не дозволяє застосувати щодо нього вказаний запобіжний захід, має родину, яка перебуває на його утриманні, має позитивні службові характеристики. Звернула увагу, що клопотання не підтверджено належними доказами, допиту ОСОБА_22 недостатньо, інші допити не підтверджують всього наведеного, складання протоколу огляду тілесних ушкоджень нічим не передбачено. Підозра була оголошена 30.06.2023, а клопотання про запобіжний захід подано 04.07.2023. Доказами ушкоджень є синці. ОСОБА_4 має запис, що у лікарні ОСОБА_22 його не впізнав. Ризики мають бути підтверджені матеріальними доказами. До клопотання не додано жодних характеризуючих даних підозрюваного, хоча такі наявні у великій кількості. Стан здоров`я ОСОБА_4 не дозволяє отримувати реабілітаційнй допомогу у разі тримання його під вартою. Підозра є необгрунтованою, ризики нічим не підтверджені.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказала, що клопотання слідчого, підозра необґрунтовані, а ризики відсутні. ОСОБА_4 проходив лікування, потім реабілітацію, при затриманні ОСОБА_4 були порушені права останнього щодо недопуску її до підзахисного, оскільки змушена була його розшукувати після телефонного дзвінка дружини, отриманого набагато пізніше самого затримання, телефонувала на гарячу лінію. Натомість, ОСОБА_4 було призначено безоплатну правову допомогу у Кременчуці. У протоколі про затримання не вказано про участь адвоката. Повідомила про велику кількість нагороджень ОСОБА_4 , такий має дружину, дітей, просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання слідчого про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Вказав, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому. На відео показано, що тілесні ушкодження наносив ОСОБА_23 . Вказав, що працівниками ДБР його разом з громадянином ОСОБА_24 було затримано об 21 годині. Після того, як їх доставили до ДБР слідчий під час допиту задавав запитання про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, на що підозрюваний відповідав, що він не наносив тілесних ушкоджень, показував при цьому руки, на ньому тілесних ушкоджень, окрім заподіяних при його затриманні, та пошкодженого одягу не було виявлено. Окрім цього, ОСОБА_25 був допитаний як свідок при обранні запобіжного заходу ОСОБА_15 , де повідомив, що ОСОБА_4 сидів на передньому сидінні, а ОСОБА_15 та потерпілий на задньому, біля Ужгорода ОСОБА_4 та ОСОБА_15 вийшли, а потерпілий залишився в машині. Окрім цього, зазначає, що як вбачається з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_26 останній вказав, що тілесні ушкодження йому наносив ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_27 - помічник депутата. Ці докази не долучені до клопотання. У кримінальному провадженні політична складова. Перебуваючи у машині не міг наносити тілесні удари, оскільки обмежений у таких діях за станом здоров`я та і з переднього сидіння це зробити важко. З 2017 року хворів, має грижі, був у АТО. Викрадення потерпілого не було, той сам просив його відвезти до Ужгорода, сам вийшов раніше, ОСОБА_21 далі був з ним, що робив невідомо. Для переслідування ОСОБА_22 повинні бути розробки для того, щоб щось вибивати. Перший раз ОСОБА_22 бачив. 26.06.2023 намагався залагодити ситуацію за вказівкою керівництва, піднявся перший у палату, ОСОБА_28 і ОСОБА_23 тим часом чекали внизу, щоб підійти пізніше у разі налагодження спілкування з потерпілим. Є аудіо тієї розмови. У розмові вів себе належно, а ОСОБА_22 його тоді не впізнав. У палаті був ще присутній чоловік, який після невдалої розмови спустився, розмова звелась до того, що ОСОБА_22 викликав поліцію. Не втікав після цього, надав пояснення, аудіо надав. Фото впізнання проводили після 26.06.2023, коли ОСОБА_22 не впізнав ОСОБА_4 . Його характериризуючі дані, соціальні зв`язки, трудову діяльність зовсім не взяті до уваги. Не ухилявся від слідства, а перебував на лікуванні у різних лікувальних закладах, їздив здати гроші як підзвітна особа, там стало погано і прооперовано. Діти, дружина, мати на утриманні перебувають. Відсторонений наразі від займаної посади, тому на підлеглих не може впливати, хоче розібратись у ситуації. Виписали з лікування примусово, порушили права при затриманні, просив обрати особисте зобов`язання.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000269, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України.

30.06.2023 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України.

З протоколу затримання особи, на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання від 26.07.2023 вбачається що 26.07.2023 об 10 год. 36 хв. було затримано ОСОБА_4 .

Статтею 131 КПК України визначено, що запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_4 , яка вказала, що підозрюваний гарний сім`янин та добра людина, турбується про дітей, у сім`ї не траплялось насильства, перебуває у декретній відпустці, чоловік потребує лікування. Її батьки потребують допомоги, мати на лікуванні. Подальше лікування потребує значних коштів, яких у сім`ї немає. Повідомила про телефонний дзвінок чоловіка 26.07.2023, але так і не бачила його після затримання, через неперебування його вже на той час у лікарні, повідомлення охоронцями СБУ неправдивих даних про його перебування. На неї чиниться тиск, переслідують люди. При більш м`якому запобіжному заході зможе пройти реалібітацію за місце проживання, грошей на лікування у приватних клініках в умовах СІЗО немає. Дане лікування проходив за кошти родини, житлова площа є власністю родини. Просила відмовити у застосуванні запобіжного заходу.

Дослідивши матеріали долучені до клопотання, а саме: допит потерпілого ОСОБА_10 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, допит свідка ОСОБА_19 та інші матеріалами кримінального провадження, вважаю обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_29 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21.04.2011 року) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Вирішуючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор дають достатні підстави для висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, злочин, передбачений ч. 3 ст. 127 КК України, який інкримінується ОСОБА_4 , є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а злочин передбачений ч. 2 ст. 146 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України. ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, із урахуванням відомих обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із учасниками кримінального провадження, в тому числі із службовими особами СБУ, іншими особами, схиляти до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення свідків, понятих, експертів, спеціалістів. ОСОБА_4 зможе впливати на недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів, які були та будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Знаходячись на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, тобто може використати свої зв`язки для незаконного впливу на понятих, свідків, спеціалістів, експертів, які брали участь у першочергових слідчих діях, чи іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, зважаючи обґрунтованість повідомленої підозри, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу ОСОБА_4 , переважання у даному випадку захисту суспільних інтересів над інтересами підозрюваного у вчиненні насильницького злочину проти життя та здоров`я особи, слідчий суддя вважає, що належний контроль за поведінкою підозрюваного та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає до задоволення.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчому судді не спростовують, а матеріали провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Наявність характеризуючих даних про особу підозрюваного, на які посилається сторона захисту, а також медичної документації, згідно з якої підозрюваний потребує післяопераційної реабілітації, не можуть бути безумовними підставами для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновки слідчому судді про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не було допитано та потерпілого, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволені клопотання захисника, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Окрім того, при розгляді клопотання слідчим суддею враховано те, що ОСОБА_4 має сталі соціальні зв`язки, зокрема на утриманні останнього перебуває дружина та 4 малолітніх дітей, яких він забезпечує, двоє батьків дружини з інвалідністю, які потребують відповідної допомоги та догляду, позитивно характеризується за місцем роботи. Однак зазначене не може бути єдиною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зазначена норма закону не містить прямої заборони визначити розмір застави у такому кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а лише надає таке право, при цьому слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.

Разом з тим, слідчий суддя враховує ту обставину, що з матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваному ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, а саме: катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати інформацію, зізнання, та з метою залякування її, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене представником влади, а також обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням викраденій людині фізичних страждань. Крім того, згідно досліджених матеріалів, доданих до клопотання, вбачається застосування до потерпілого безпосередньо насильства, неодноразово, та яке було триваючим в часі, про що свідчать також покази потерпілого та покази свідка. Вказана обставина враховується слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості невизначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , було вчинено із застосуванням насильства відносно потерпілого, слідчий суддя вважає за можливе у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 10 год 36 хв. 26 липня 2023 року.

Встановити строк дії ухвали до 27 серпня 2023 року, включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 31 липня 2023 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1