Номер провадження: 11-кп/813/1560/23
Справа № 521/8950/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 25.04.2023 у к/п №0000202 від 18.03.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду було затверджено угоду про визнання винуватості від 29.03.2023 у к/п №0000202 від 18.03.2023 між прокурором Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 та його було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки із покладенням на останнього, у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 23.03.2023 та вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згодом, ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 01.05.2023 виправлено описку у мотивувальній та резолютивній частинах вироку та вказано, що вважати вірним термін узгодженого учасниками судового провадження покарання «2 роки позбавлення волі».

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 17.03.2023 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де в одній із кімнат, в дивані, його мати - ОСОБА_10 зберігала грошові кошти, які остання дозволяла йому витрачати на власні потреби, з подальшим їх поверненням до місця зберігання. Однак, ОСОБА_7 у невстановлений час та місці витратив вказані грошові кошти на власні потреби, після чого не зміг їх повернути до місця зберігання.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, з метою приховання факту та уникнення претензій з боку матері, щодо витрачання вказаних грошових коштів, в сумі приблизно 200 000 грн., діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, вирішив зімітувати відносно себе кримінальне правопорушення, а саме розбійний напад.

Так, переслідуючи вказану мету та бажаючи ввести в оману свою матір - ОСОБА_10 , ОСОБА_7 17.03.2023 приблизно о 13 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 власноручно спричинив собі тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока, поверхневих різаних ран в проекції лівої скроневої ділянки, в лівій щічній ділянці, синця та двох поверхневих різаних ран в підключичні ділянці зліва. Після чого, ОСОБА_7 зв`язав собі руки та ноги за допомогою двох шнурків коричневого та білого кольорів та почав очікувати на повернення ОСОБА_10 з роботи додому.

Того ж дня, приблизно о 13 год. ОСОБА_10 повернулася додому, та побачила ОСОБА_7 зв`язаним із тілесними ушкодженнями, який повідомив про вчинення відносно нього розбійного нападу, розповівши останній про те, що троє невідомих осіб, двоє з яких були кавказької зовнішності, дочекавшись поки ОСОБА_7 відчинить двері квартири, та під погрозою ножом зайшли до квартири, та спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження та зв`язавши останнього, заволоділи вищевказаними грошовими коштами у розмірі 200 000 грн.

Надалі, ОСОБА_10 , будучи введена своїм сином - ОСОБА_7 в оману та сприймаючи його повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно останнього за правдиве, о 13:33 год. зателефонувала з телефону № НОМЕР_1 на спецлінію «102» та повідомила про вчинення розбійного нападу відносно свого сина, надавши до правоохоронних органів інформацію, яку повідомив їй ОСОБА_7 .

Після чого, 17.03.2023, о 15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи діяти з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою приховання факту та уникнення претензій з боку матері щодо витрачання її грошових коштів, протиправно, подав оперуповноваженому СКП ВП № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., завідомо неправдиву заяву, про скоєння відносно нього розбійного нападу, будучи при цьому належним чином попередженим про кримінальну відповідальність, відповідно до ст. 383 КК України, про що складено протокол, в якому останній поставив свої підписи про достовірність викладених ним фактів про вчинення злочину, в якому вказано, що відносно нього було скоєно розбійний напад трьома невідомими особами, які проникнувши до його квартири, погрожуючи ножом, забрали грошові кошти в сумі приблизно 200 000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 не оспорюючи зміст, узгоджену міру покарання та обґрунтованість затвердження по суті угоди про визнання винуватості, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд 1-ої інстанції вийшов за межі узгодженої сторонами міри покарання, зокрема, відповідно до укладеної 29.03.2023 угоди між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, сторони погодились на призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 383 КК України у виді 2 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, проте суд 1-ої інстанції, хоча і зазначив про затвердження умови угоди про визнання винуватості, однак призначив ОСОБА_7 покарання, у розмірі, меншому, ніж узгоджено сторонами угоди.

Посилаючи на викладені обставини, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок, в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 383 КК України та призначити покарання, визначене на підставі угоди про визнання винуватості, у виді 2 років позбавлення волі, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, ніким із учасників провадження не оскаржуються, апеляційний суд, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Частина 2 ст. 473 КПК України передбачає, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 цього Кодексу.

Пункт 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, в свою чергу, встановлює, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Апеляційний суд вважає слушними твердження прокурора щодо істотного порушення судом 1-ої інстанції вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Так, відповідно до укладеної угоди про визнання винуватості між прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 від 29.03.2023 (а.с. 12 - 15), врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу підозрюваного ОСОБА_7 , наявність, передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, а також покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Водночас, суд 1-ої інстанції, при обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахувавши ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та умови угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, наявність обставин, що пом`якшують покарання, вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 3 роки, з покладенням відповідно обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Тобто, суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає покаранню узгодженому між підозрюваним та прокурором, яке було зазначене в угоді про визнання винуватості від 29.03.2023, чим допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що постановлена судом 1-ої інстанції ухвала від 01.05.2023, якою внесено зміни в мотивувальну та резолютивну частини вироку цього суду від 25.04.2023 та фактично погіршено становище обвинуваченого, не ґрунтується на законні, оскільки виправлення допущених у судовому рішенні описок допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень.

Натомість вирішення питання щодо допущених судом 1-ої інстанції порушень при призначенні покарання на переконання колегії суддів віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції і не є опискою, яка може бути виправлена судом 1-ої інстанції самостійно.

Зазначені висновки апеляційного суду узгоджується із сталою практикою суду касаційної інстанції, а саме з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах по справам: № 127/8685/19 від 12.11.2020, №234/8904/20 від 22.07.2021.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції - скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з постановленням в цій частині нового вироку, яким призначити обвинуваченому покарання визначене на підставі угоди про визнання винуватості від 29.03.2023 у виді позбавлення волі із застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 28, 314, 370, 394, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420, 469, 474, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 25.04.2023 ухвалений на підставі затвердженної угоди про визнання винуватості відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України - скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України покарання, визначене на підставі угоди про визнання винуватості від 29.03.2023, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4