Провадження № 1-кс/638/2032/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 25 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, стосовно підозрюваної

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Богуславка Борівського району Харківської області, громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться клопотання прокурора Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 25 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000871 від 25.10.2022 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 з 12.02.2021 року обіймала посаду діловода сіл Богуславка, Загризове, Лозова загального відділу Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області.

Після вторгнення на територію України збройних сил РФ та окупації території Ізюмського району Харківської області, тобто після 24.02.2022 року, у ОСОБА_5 виник злочинний протиправний умисел, направлений на колабораційну, а також добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

ОСОБА_5 з червня 2022 року по вересень 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи на території с. Богуславка Ізюмського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий кримінальний протиправний умисел, добровільно надала згоду представникам окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території Ізюмського району на призначення її на посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме на посаду: «помощника начальника (с. Богуславка) Боровского территориального управления временной гражданской администрации Изюмского района Харьковской области», відповідно до наказу № 2 від 01.06.2022 та трудового договору б/н від 23.06.2022 укладеного між представником незаконно створеної на території Ізюмського району окупаційної адміністрації - так званим «и.о. главы временной гражданской администрации Изюмського района Харьковской области» ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Богуславського старостинського округу за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Богуславка, провулок Миру, буд. 1, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області.

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_5 з червня 2022 року по вересень 2022 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, продовжуючи реалізацію свого злочинного протиправного умислу забезпечувала діяльність на території Богуславського старостинського округу Ізюмського району Харківської області незаконно створеного окупаційними силами РФ органу влади -«Боровского ТУ ВГА Изюмского района Харьковской области», а саме брала участь в нарадах керівників відділів окупаційної влади, наймала на роботу працівників при окупаційній владі, видавала від імені окупаційної влади місцевим мешканцям та переселенцям довідки про фактичні місця мешкання, довідки про склад сім`ї, сприяла мешканцям сіл у підготовці документів, що подавались ними до незаконного органу влади, збирала та формувала списки місцевих мешканців та переселенців, які передавала окупаційним владі, організовувала приймання від окупаційної влади продуктів харчування у якості гуманітарної допомоги, палива та грошових коштів для місцевого населення та забезпечувала їх розподіл та видачу, тобто будучи наділеною низких повноважень окупаційною владою перебуваючи на посаді «помощника Боровского ТУ ВГА Изюмского района Харьковской области» виконувала контроль за побутовими, соціальними інтересами та потребами мешканців села, розпоряджалась майном селищної ради, здійснювала контроль за використанням об`єктів комунальної власності розташованих на території старостинського округу сіл Богуславка, Загризове, встановлювала порядок зберігання майна, тим самим здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції при окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконному органі влади - «Боровское ТУ ВГА Изюмского района Харьковской области», створеного на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області.

На підставі одержаних результатів проведених слідчих (розшукових) дій слідчим за погодженням із процесуальним керівником 14.08.2023 складено письмове повідомлення про підозру, згідно з яким громадянка України ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні колабораційної діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно -розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку із перебуванням ОСОБА_5 на території держави - агресора РФ та неможливістю вручити їй письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, слідчим, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 112, 135, 276 - 278 КПК України, 17.08.2023 повідомлено ОСОБА_5 про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України, шляхом публікації повідомлення про підозру на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № 165 (7563) від ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 підтримав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні, не заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши викладені в клопотанні обставини та додані до нього матеріали, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, слідчим суддею встановлено наступне.

Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000871 від 25.10.2022 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

14 серпня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно -розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

ОСОБА_5 з червня 2022 року по вересень 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи на території с. Богуславка Ізюмського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий кримінальний протиправний умисел, добровільно надала згоду представникам окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території Ізюмського району на призначення її на посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме на посаду: «помощника начальника (с. Богуславка) Боровского территориального управления временной гражданской администрации Изюмского района Харьковской области», відповідно до наказу № 2 від 01.06.2022 та трудового договору б/н від 23.06.2022 укладеного між представником незаконно створеної на території Ізюмського району окупаційної адміністрації - так званим «и.о. главы временной гражданской администрации Изюмського района Харьковской области» ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Богуславського старостинського округу за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Богуславка, провулок Миру, буд. 1, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області.

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_5 з червня 2022 року по вересень 2022 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, продовжуючи реалізацію свого злочинного протиправного умислу забезпечувала діяльність на території Богуславського старостинського округу Ізюмського району Харківської області незаконно створеного окупаційними силами російської федерації органу влади -«Боровского ТУ ВГА Изюмского района Харьковской области», а саме брала участь в нарадах керівників відділів окупаційної влади, наймала на роботу працівників при окупаційній владі, видавала від імені окупаційної влади місцевим мешканцям та переселенцям довідки про фактичні місця мешкання, довідки про склад сім`ї, сприяла мешканцям сіл у підготовці документів, що подавались ними до незаконного органу влади, збирала та формувала списки місцевих мешканців та переселенців, які передавала окупаційним владі, організовувала приймання від окупаційної влади продуктів харчування у якості гуманітарної допомоги, палива та грошових коштів для місцевого населення та забезпечувала їх розподіл та видачу, тобто будучи наділеною низких повноважень окупаційною владою перебуваючи на посаді «помощника Боровского ТУ ВГА Изюмского района Харьковской области» виконувала контроль за побутовими, соціальними інтересами та потребами мешканців села, розпоряджалась майном селищної ради, здійснювала контроль за використанням об`єктів комунальної власності розташованих на території старостинського округу сіл Богуславка, Загризове, встановлювала порядок зберігання майна, тим самим здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції при окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконному органі влади - «Боровское ТУ ВГА Изюмского района Харьковской области», створеного на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області.

На переконання слідчого судді, органом досудового розслідування були наведені достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за вказаною вище статтею КК України, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями, дають підстави слідчому судді для висновку, що могли мати місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, тобто, оцінюючи сукупність отриманих відомостей, слідчий суддя констатує, що кримінальні правопорушення могли бути вчинені за описаних у клопотанні обставин.

Після встановлення достатньої ймовірності того, що кримінальне правопорушення могло бути вчинено за описаних у клопотанні обставин, суд вважає за можливе перейти до питання щодо можливості здійснення спеціального досудового розслідування.

Підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому КПК України (ст.ст. 20, 21 КПК України).

З аналізу зазначених норм вбачається, що участь підозрюваного на досудовому розслідуванні є обов`язковою, а звуження процесуальних прав особи під час здійснення кримінального провадження не допускається.

Разом з цим, із прийняттям низки законів про внесення змін до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України з`явилася можливість здійснювати кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого, тобто спеціального досудового розслідування «in absentia».

Чинний КПК України хоч і не надає визначення поняттю «in absentia», проте цей інститут посідає окреме місце в системі кримінального процесуального права з огляду на його ознаки та специфіку законодавчих норм, які застосовуються в межах такого провадження. Аналізуючи в сукупності такі законодавчі норми, можливо дійти висновку, що спеціальне кримінальне провадження «in absentia» є одним із різновидів заочного кримінального провадження, що застосовується за відсутності підозрюваного, обвинуваченого. Його застосування дозволяє притягнути до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства і суду та переховуються за межами України.

Завданням введення такого інституту є забезпечення дотримання розумних строків під час досудового розслідування, розгляду справи, а також притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Цей інститут має упередити ситуації коли особа, що вчинила злочин на території України та переховується за її межами, стає фактично недосяжною під час здійснення відносно неї досудового розслідування, судового розгляду та для застосування до неї кримінальної відповідальності.

Можливість здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого підтверджує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях приходить до висновку, що здійснення судового розгляду та ухвалення судового рішення за відсутності обвинуваченого не можна розглядати як порушення положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод з боку держави у разі, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате стосовно нього судове провадження (наприклад, рішення у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24 травня 2007 року, «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року, «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «F.C.B. проти Італії» від 28 серпня 1991 року, «Т. проти Італії» від 12 жовтня 1992 року). З огляду на це можна констатувати, що на міжнародному рівні немає заборони здійснення спеціального досудового розслідування, як і спеціального судового провадження.

Підстави здійснення спеціального кримінального провадження в Україні відображенні в положеннях чинного кримінального процесуального кодексу.

Зі змісту ч.5 ст. 139 КПК України вбачається, що ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду підозрюваним, обвинуваченим, який, зокрема, оголошений у міжнародний розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатності доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення (ч.2 ст. 297-4 КПК України).

Тобто, КПК України встановлено перелік правових підстав, за сукупністю яких можливе проведення спеціального досудового розслідування, а саме: можливість здійснення спеціального досудового розслідування за фактом інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення; оголошення підозрюваної у міжнародний розшук; переховування підозрюваної з метою ухилення від органів слідства; набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваної; відповідність повідомленої ОСОБА_5 підозри критерію «обґрунтована підозра».

Зі змісту ч.2 ст. 297-1 КПК України випливає, що під час розгляду питання про спеціальне досудове розслідування слідчий суддя повинен з`ясувати чи оголошена особа, щодо якої вирішується питання про здійснення спеціального досудового розслідування, у міжнародний розшук. Суд не вправі вимагати доведення факту здійснення розшукових заходів чи вчинення будь-яких інших додаткових дій, оскільки кримінальне процесуальне законодавство не визначає такої вимоги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як зазначалося вище та вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 оголошено у державний та міжнародний розшук постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 від 25 серпня 2023 року, яку скеровано для виконання до Головного управління міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Харківській області.

При цьому, з огляду на те, що законом для можливості здійснення спеціального досудового розслідування визначається лише необхідність оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, то слідчий суддя вважає достатнім для підтвердження факту оголошення підозрюваної ОСОБА_5 в міжнародний розшук прийняття слідчим відповідної постанови та скерування її для виконання до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП в Харківській області.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність факту оголошення підозрюваної ОСОБА_5 у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слід зазначити, що наявність в особи статусу підозрюваного є умовою для застосування щодо неї запобіжних та інших заходів забезпечення кримінального провадження, в результаті чого можуть мати місце істотні обмеження прав і свобод, а також у неї з моменту повідомлення про підозру виникає право на захист, тому правова регламентація моменту повідомлення про підозру і застосування відповідних норм КПК України має узгоджуватися з принципом юридичної визначеності, а перехід від звичайного до особливого порядку вручення повідомлення про підозру можливий за наявності вагомої підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У КПК України не конкретизовано випадки, про які йдеться у цій нормі, тобто не сформульовано причини, з яких вручення повідомлення про підозру можна вважати неможливим, однак у разі наявності таких випадків закон передбачає можливість вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Одним з таких способів є спосіб, передбачений з ч. 2 ст. 135 КПК України, згідно з якою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Підставою застосування особливого порядку вручення повідомлення про підозру варто розглядати факт тимчасової відсутності особи за місцем проживання не сам по собі, а в сукупності з фактом невстановлення місцезнаходження особи. Наявність цих двох фактів і свідчитиме про наявність «випадку неможливості вручення повідомлення», про який ідеться в ст. 278 КПК України. Тобто, слідчий суддя вважає, що лише після встановлення фактів тимчасової відсутності і невстановлення місця знаходження особи у слідчого, прокурора виникає право застосовувати особливий порядок вручення повідомлення про підозру, адже у ситуації, коли особа не просто тимчасово відсутня за місцем проживання, а й невідомо де знаходиться і коли з`явиться за місцем свого проживання, перевагу над приватними інтересами, забезпечуваними засадами верховенства права і наявністю права на захист, мають публічні інтереси, що полягають у притягненні особи до кримінальної відповідальності. В такій ситуації застосування особливого порядку повідомлення про підозру буде виправданим і доцільним.

З матеріалів клопотання вбачається, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження 14 серпня 2023 року прокурором погоджено складене слідчим повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_5 за місцем проживання та неможливістю вручення їй письмового повідомлення про підозру особисто, ОСОБА_5 про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України, шляхом публікації повідомлення про підозру на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № 165 (7563) від 17.08.2023 року, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Повістки про виклик ОСОБА_5 до органу досудового розслідування було вручено начальнику Борівської селищної військової адміністрації, після чого останній передав їх за адресою реєстрації ОСОБА_5 особисто ОСОБА_7 , яка є матір`ю підозрюваної.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання особи підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання документом, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Документом, який за чинним законодавством може засвідчувати місце проживання особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Законодавство розрізняє поняття «місце проживання» і «місце перебування» особи. Зокрема, місцем перебування особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. При цьому, діюче законодавство України не виділяє окреме поняття «місце реєстрації», оскільки факт реєстрації будь-якої особи за певною адресою пов`язується виключно з місцем її проживання і саме за цією зареєстрованою адресою здійснюється офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

При цьому, законодавство не передбачає юридичної можливості одночасного проживання особи за різними адресами, тобто згідно із встановленою процедурою реєстрації нового місця проживання має відбуватися із зняттям з реєстрації за попереднім місцем проживання.

З аналізу положень Законів України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, Податкового кодексу України, Порядку видачі довідки про сплату податку на доходи фізичних осіб платником податку- резидентом, у випадку зміни проживання у зв`язку з виїздом за кордон особа має виконати певні обов`язки та здійснити певні дії, необхідні для зміни свого місця проживання, а саме: зняття з реєстрації місця проживання; внесення відомостей до паспорта громадянина України для виїзду за кордон в частині, що стосується оформлення виїзду на постійне проживання за кордон; подання довідки про реєстрацію місця проживання; подання декларації про майновий стан і доходи до органу державної фіскальної служби.

Без проходження вказаних процедур не може відбуватися автоматична зміна статусу відповідної особи і вона продовжує вважатися такою, що має постійне місце проживання в Україні, оскільки зміна місця проживання не відбувається автоматично, з огляду на строк фактичного проживання особи за встановленою адресою. Визначення місця проживання особи для направлення повідомлень жодним чином не обумовлюється терміном її можливої відсутності за визначеною згідно законодавства адресою місця проживання (у тому числі від терміну відсутності відповідної особи на території України на протязі окремого періоду або певних років).

Як бачимо, процедура зміни місця проживання потребує від особи здійснення активних дій, а у разі зайняття пасивної позиції, особа свідомо наражає себе на можливі негативні наслідки, які можуть настати з причин непроведення відповідних процедур, пов`язаних зі зміною місця проживання.

Факт перебування ОСОБА_5 за кордоном не позбавляє її обов`язку прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб (ст. 42 КПК України).

Щодо відповідності повідомленої ОСОБА_5 підозри критерію «обґрунтована підозра».

Кримінальне процесуальне законодавство України не дає визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, в силу приписів ч.5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини під час вирішення питання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

З точки зору такої практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що обґрунтовують засудження особи, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачень (рішення у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммедов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, стандарт «обґрунтованої підозри», який використовується на стадії досудового розслідування, є значно нижчим аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні йдеться про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження, які були дослідженні в ході розгляду цього клопотання, дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та про можливу причетність до його вчинення ОСОБА_5 . Встановленні під час досудового розслідування відомості з достатньою вірогідністю свідчать про те, що ОСОБА_5 могла брати участь у інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні за описаних в клопотанні обставин.

При цьому, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_5 підозри, слідчий суддя вважає за необхідне, серед іншого, зазначити, що аналіз представлених органом досудового розслідування доказів об`єктивно пов`язує підозрювану зі злочином, доводячи причетність до нього в такій мірі, що виправдовує подальше розслідування, а тому слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення в межах даного кримінального провадження.

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є зв`язок особи з кримінальним правопорушенням вірогідним та достатнім для висновку про те, що саме вона могла вчинити кримінальне правопорушення. З огляду на конкретні обставини даного клопотання, досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування спеціального досудового розслідування, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Щодо обізнаності підозрюваної ОСОБА_5 про розпочате стосовно неї кримінальне провадження

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини встановлює, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень, однак лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією. Ключове значення в такому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (рішення від 01 березня 2006 року у справі «Сейдовіч проти Італії»).

Зважаючи на те, що повістки про виклик ОСОБА_5 до органу досудового розслідування та повідомлення про підозру були вручені начальнику Борівської селищної військової адміністрації, після чого останній передав їх за адресою реєстрації ОСОБА_5 особисто ОСОБА_7 , яка є матір`ю підозрюваної, суд вважає, що підозрювана обізнана про наявність стосовно неї кримінального провадження.

Крім того, слід наголосити, що у відповідності до ч. 5 ст. 297-4 КПК України, з моменту з`явлення ОСОБА_5 до органу досудового розслідування подальше досудове розслідування щодо неї здійснюватиметься згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 2971-2974, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 25 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, стосовно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1