УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000045 за апеляційною скаргою прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове Миколаївської області, громадянина України, який працює на посаді старшого слідчого слідчого відділу Веселинівського відділення Вознесенського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України

Учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9 (в режимі відеонконференції за допомогою сервісу EASYCON)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок яким, ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400грн., з позбавленням права займати посади, пов`язані з використанням функцій представників влади в органах Національної поліції України строком на 1 рік.

Під час судового розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та дослідити докази, перелічені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, і виправдано його. Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом під час судового розгляду не надано жодної оцінки доказам обвинувачення, не зазначено мотивів з яких суд відкидає відомості, що в них містяться.

Разом з тим, зауважує, що суд дійшов висновку, що такі процесуальні дії, як повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України та надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383 не здійснювалось. За наявності такого висновку сторона обвинувачення, дослідивши процесуальні документи щодо виконання обвинуваченим ОСОБА_7 зазначених вище процесуальних дій, - стверджує, що обвинуваченим внесено до офіційних документів, якими є повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України та протокол надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383, завідомо неправдиві відомості. Вказує, що ці завідомо неправдиві відомості полягають в тому, що обвинуваченим ОСОБА_7 в офіційних документах повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України та протоколі надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383 вказано, що зазначені процесуальні дії вчинені з ОСОБА_10 26.08.2015р.

Оскільки за попереднім висновком суду 26.08.2015р. такі процесуальні дії, як повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України та надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383 не здійснювались обвинуваченим ОСОБА_7 тому інформація про їх виконання у процесуальних документах є неправдивою. Але не зважаючи на такий висновок, суд далі у вироку аналізує ті ж самі докази, і приходить до іншого висновку, що повністю суперечить попередньому, та зазначає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

На думку прокурора, суд свідомо залишив поза увагою обставину щодо дати, зазначеної в обвинуваченні ОСОБА_7 про фактичне неповідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України та фактичне ненадання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383 саме 26.08.2015р. та через це дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони, а саме внесення неправдивих відомостей, оскільки вважає, що фактично ці процесуальні дії вчинені з ОСОБА_10 . Вказує, що суд прийшов до висновку, що процесуальні дії повідомлення про підозру та надання доступу до матеріалів провадження № 0000383 ОСОБА_10 виконувались 23.08.2015р., але обвинуваченим ОСОБА_7 помилково вказано в процесуальних документах про їх виконання дату 26.08.2015р. замість 23.08.2015р. Прокурор вважає такий висновок суду необґрунтованим, оскілки в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 категорично не зазначав, що 23.08.2015р. слідчий ОСОБА_7 повідомляв йому про підозру у кримінальному провадженні № 0000383 за ст.395 КК України та надавав йому матеріали для ознайомлення. Свідок зазначив, що напередодні, як його забрали з Веселинівського РВ до Казанківського РВ, слідчим ОСОБА_7 подавались йому на підпис та ознайомлення документи, в яких він не розбирався і ставив свої підписи.

Зважаючи на викладені обставини, стверджує, що висновок суду у виправдувальному вироку відносно ОСОБА_7 про відсутність в його діях суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України через помилковість, внесення відомостей до реквізитів документів, а саме дати повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України та дати надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383, є також такими, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, апелянт вказує, що частину доказів суд залишив поза увагою, не зазначивши та не оцінивши їх у вироку. Разом з цим, звертає увагу, що під час винесення виправдувального вироку судом порушено ряд норм кримінального процесуального законодавства, а саме після останнього слова обвинуваченого 26.02.2021р. суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, але після виходу з неї відновив з`ясування обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами.

Зауважує, що після відновлення з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, суд спрямував свої дії на те, щоб перевірити законність початку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383 від 10.03.2016р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, повідомивши, що витяг з ЄРДР у цьому провадженні, який наданий суду стороною обвинувачення не містить інформації щодо внесення до ЄРДР відомостей за фактом внесення слідчим ОСОБА_7 завідомо неправдивих відомостей до повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст.395 КК України.

Зауважує, що є суперечливим висновок виправдувального вироку відносно ОСОБА_7 , що останній підлягає виправданню в частині пред`явленого обвинувачення за ч.1ст.366 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, а саме об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення у вигляді внесення до документів неправдивих відомостей, тобто внесення завідомо неправдивих відомостей про проведення процесуальних дій, за фактичної відсутності таких. В апеляційний скарзі прокурор вказує, що з цього висновку суду є незрозумілим, суд дійшов переконання до повного чи часткового виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , адже останній обвинувачувався лише за ч.1 ст.366 КК України.

Звертає увагу, що судом першої інстанції під час судового розгляду у цьому провадженні за клопотанням захисту надавалося доручення про проведення слідчої дії допиту свідка ОСОБА_11 , про що винесено ухвалу. На виконання цієї ухвали, органом досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_11 , але всупереч вимогам згаданої ухвали суду та вимогам ч.6 ст.333 КПК України скеровано протокол допиту свідка ОСОБА_11 до суду. Судом не повернуто матеріали виконання доручення суду для надання їх прокурору, а приєднано до матеріалів кримінального провадження. Таким чином, суд перед допитом свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні вже був ознайомлений з його показами, що знову суперечить одній із засад кримінального провадження розгляд справи неупередженим судом та, на думку прокурора, тягне за собою визнання недопустимими доказами показів свідків ОСОБА_11 , як такі, що отримані всупереч порядку, встановленому КПК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у тому, що останній, перебуваючи на посаді слідчого СВ Веселинівського РВ УМВС в Миколаївській області, будучи службовою особою правоохоронного органу, вніс завідомо неправдиві відомості про проведення процесуальних дій, за фактичної відсутності таких, до офіційних документів повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України від 26.08.2015 року, протоколу надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування від 26.08.2015 року у кримінальному провадженні № 0000 від 18.06.2015 року.

За висновком досудового слідства кримінальні правопорушення були вчинені при таких обставинах. З 07.07.2010 року ОСОБА_7 проходив службу в ОВС на різних посадах в підрозділах УМВС України в Миколаївській області. Згідно наказу УМВС України в Миколаївській області №155 о/с від 07.07.2014 ОСОБА_7 призначено слідчим слідчого відділення Веселинівського районного відділу УМВС України в Миколаївській області (СВ Веселинівського РВ УМВС). Наказом начальника УМВС України в Миколаївській області № 217 о/с від 31.07.2015 ОСОБА_7 присвоєно спеціальне звання середнього начальницького складу - капітан міліції.

Відповідно до функціональних обов`язків слідчого СВ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_7 , підписаних останнім та затверджених першим заступником начальника РВ начальником СВ Веселинівського РВ УМВС, у своїй діяльності слідчий слідчого підрозділу керується Конституцією України, Кримінальним і Кримінальним процесуальним кодексом України, іншими законами України, Указами і розпорядженнями Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, постановами та іншими рішеннями Верховного Суду України, вказівками Генерального прокурора України з питань досудового слідства, тощо.

Таким чином, ОСОБА_7 перебуваючи на посаді слідчого СВ Веселинівського РВ УМВС, відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України, був службовою особою правоохоронного органу, яка постійно здійснює функції представника влади.

27.05.2015 Баштанським районним судом Миколаївської області під час судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000605 за обвинуваченням ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, надано дозвіл на затримання останнього з метою приводу в судове засідання для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та оголошено його розшук. Організацію виконання ухвали суду про розшук обвинуваченого ОСОБА_10 доручено прокуратурі Казанківського району Миколаївської області. 18.06.2015 СВ Веселинівського РВ УМВС розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000383 та відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

21.08.2015 здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000383 від 18.06.2015 за ст. 395 КК України доручено слідчому СВ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_7 24.08.2015 начальником СДІМ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_12 та ДІМ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_13 затримано ОСОБА_10 на території Веселинівського району Миколаївської області та доставлено до службового кабінету слідчого СВ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_7 , розташованого по вул. Свободи, 3 смт. Веселинове Миколаївської області для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000383.

Перебуваючи в службовому кабінеті СВ Веселинівського РВ УМВС, 24.08.2015 у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел направлений на службове підроблення матеріалів кримінального провадження №0000383. Достовірно знаючи, що ОСОБА_10 оголошений в розшук Казанківським РВ УМВС на підставі ухвали судді Баштанського районного суду, а тому буде невідкладно вивезений до суду працівниками Казанківського РВ УМВС для обрання запобіжного заходу, слідчий ОСОБА_7 вирішив покращити статистичні показники в слідчій роботі Веселинівського РВ УМВС щодо збільшення кількості кримінальних проваджень, направлених прокурору з обвинувальним актом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 24.08.2015 перебуваючи в своєму службовому кабінеті СВ Веселинівського РВ УМВС, слідчий ОСОБА_7 з метою службового підроблення для покрашення статистичних показників в слідчій роботі, умисно, вніс завідомо неправдиві відомості щодо дати проведеної процесуальної дії в повідомленні про підозру ОСОБА_10 від 26.08.2015 у кримінальному провадженні № 0000383 від 18.06.2015 за ст. 395 КК України, а саме зазначив, що повідомив про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України 26.08.2015 та засвідчив процесуальний документ своїм підписом. При чому слідчий ОСОБА_7 , користуючись відсутністю належної кваліфікованої правової допомоги у ОСОБА_10 , ввів в оману останнього та примусив розписатись в документі, про те фактично про підозру ОСОБА_10 не повідомив, повідомлення про підозру та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_10 не вручив, права підозрюваного не оголосив та не роз`яснив.

Окрім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 24.08.2015 перебуваючи в своєму службовому кабінеті СВ Веселинівського РВ УМВС, слідчий ОСОБА_7 з метою службового підроблення для покращення статистичних показників в слідчій роботі, умисно, вніс завідомо неправдиві відомості щодо дати проведеної процесуальної дії в протоколі надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.08.2015 у кримінальному провадженні № 0000383 від 18.06.2015 за ст. 395 КК України, а саме зазначив, що ознайомив підозрюваного ОСОБА_10 з матеріалами провадження 26.08.2015 та засвідчив процесуальний документ своїм підписом. При чому слідчий ОСОБА_7 , користуючись відсутністю належної кваліфікованої правової допомоги у ОСОБА_10 , ввів в оману останнього та примусив розписатись в документі, про те фактично 26.08.2015 доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000383 від 18.06.2015 за ст. 395 КК України ОСОБА_10 не надав та з матеріалами не ознайомив.

24.08.2015 о 11:30 оперуповноваженим СКР Казанківського РВ УМВС ОСОБА_14 в порядку ст. 208 КПК України затриманий ОСОБА_10 , доставлений на службовому автомобілі до смт. Казанка Миколаївської області та поміщено до ІТТ Казанківського РВ УМВС. 26.08.2015 працівниками ІТТ Казанківського РВ УМВС ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_10 доставлений до обмінного пункту залізно-дорожньої станції Долінське Кіровоградської області та в цей же день останнього спецпоїздом конвойовано до СІЗО м. Миколаєва.

Таким чином, слідчий СВ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_7 , під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000383, вніс завідомо неправдиві відомості про проведення процесуальних дій за фактичної відсутності таких до повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України від 26.08.2015, протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.08.2015, чим порушив вимоги ст.ст. 276-278, 290 КПК України, п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 63 Конституції України, що призвело до того, що ОСОБА_10 під час досудового розслідування кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, був позбавлений можливості знати, в якому злочині його звинувачують, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, визнання судом відповідно до ст. 89 КПК України доказів у кримінальному провадженні № 0000383 недопустимими та у зв`язку з чим виправдання обвинуваченого ОСОБА_10

04.07.2016 вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та виправдано за обставин недоведеності, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.03.2017 вирок Веселинівського районного суду, яким обвинуваченого ОСОБА_10 виправдано за ст. 395 КК України залишено без змін.

Таким чином, відповідно до обвинувального акта дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у висунутому обвинуваченні, суд першої інстанції зазначив у вироку, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_7 є недоведеним, оскільки ґрунтується на неналежних та недостатніх доказах, зібраних під час проведення слідчих (розшукових) дій та отриманих за наслідками їх проведення, стороною обвинувачення не доведено його винуватість поза розумним сумнівом іншими доказами, наданими під час судового розгляду, і можливість здобуття інших доказів вичерпана, а тому вважав за необхідне виправдати його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Дослідивши всі докази, подані сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати доведеним поза розумним сумнівом належними, допустимими та достатніми доказами.

При цьому суд у вироку послався на приписи ст. 62 Конституції України, зазначив, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому розгляді справи стороною обвинувачення не спростовані.

Врахував вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, якою передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Врахував практику Європейського суду (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства), відповідно до якої критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що сам прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч.3 ст. 373 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд маючи докази, які суперечать один одному, необґрунтовано взяв до уваги одні, а інші необґрунтовано відхилив, проте апеляційний суд вважає такі посилання хибними.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені у судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у тому, що останній, перебуваючи на посаді слідчого СВ Веселинівського РВ УМВС в Миколаївській області, будучи службовою особою правоохоронного органу, вніс завідомо неправдиві відомості про проведення процесуальних дій, за фактичної відсутності таких, до офіційних документів повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України від 26.08.2015 року, протоколу надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування від 26.08.2015 року у кримінальному провадженні № 0000 від 18.06.2015 року. Відповідно до обвинувального акта дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

З диспозиції частини 1 ст. 366 КК України та узагальнень Верховного Суду України «Про практику розгляду кримінальних справ про злочини, склад яких передбачено ст. 366 КК України (службове підроблення)», слідує, що об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативних передбачених у ч. 1 ст. 366 КК України дій: а) внесення до документу неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка цілком або частково не відповідає дійсності, до справжнього офіційного документа. Отже, у всіх цих ситуаціях зміст справжнього документа змінюється лише частково - частина відомостей в ньому відповідає дійсності, а частина має неправдивий характер. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

Згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, ОСОБА_7 інкримінується саме внесення завідомо неправдивих відомостей про проведення процесуальних дій, за фактичної відсутності таких, до офіційних документів повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України від 26.08.2015 року, протоколу надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування від 26.08.2015 року у кримінальному провадженні № 0000383 від 18.06.2015 року.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України не визнав, та показав, що в 2015 році він працював на посаді слідчого Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області. 20 серпня 2015 року начальник СВ Веселинівського РВ УМВС ОСОБА_11 надав йому доручення на розслідування двох кримінальних проваджень за фактом вчинення крадіжки та невиконання адміністративного нагляду відносно ОСОБА_10 20 серпня 2015 року він прийняв дані провадження до свого розгляду та в цей час дільничний інспектор ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 доставляють ОСОБА_10 до Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області та відбирають в нього пояснення. За цими матеріалами були вже допитані свідки і потерпілі. З цими матеріалами справи начальник слідства ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 ходили до прокурора для погодження підозри, не пам`ятає точно до кого, напевно до ОСОБА_19 , де останній поспілкувався з ОСОБА_10 , оглянув матеріали кримінального провадження, а після цього обвинуваченого ОСОБА_10 привели до райвідділу до нього в кабінет. Тоді він допитав ОСОБА_10 спочатку по крадіжці в якості підозрюваного, в той час як за статтею 395 КК України ще не оголошував підозру, так як не було допитано одного зі свідків. Через декілька днів 22 або 23 серпня 2015 року було оголошено остаточну підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України та вручено пам`ятку, а потім підозрюваного забрали, оскільки він не був затриманий. Після того як він допитав ОСОБА_10 , до нього в кабінет зайшов начальник слідства ОСОБА_11 та запитав чи все вже зроблено, оскільки прокурор вказав на необхідність закінчити справу. Все це було 23 серпня 2015 року. Він набрав (склав) всі матеріали справи, зшив їх та віддав справу начальнику слідства. ОСОБА_10 підозру було вручено 23 серпня 2015 року, також вручено пам`ятку, допитано за цими епізодами, а саме за ст. 185 та ст. 395 КК України та він повідомив прокурору ОСОБА_19 про те, що все закінчив, лише залишилося допитати ОСОБА_10 як підозрюваного. При цьому, в першій половині дня ОСОБА_10 було оголошено повідомлення про підозру, а ближче до 16.00 чи 17.00 години його було ознайомлено з матеріалами провадження. Також, в той час, як ОСОБА_10 ознайомлювався зі всіма матеріалами справи, до нього зайшов начальник слідства ОСОБА_11 , а він в цей день знаходився на чергуванні, і повідомив йому про надходження виклику про вчинення крадіжки, а тому він поїхав на вказаний виклик, а ОСОБА_11 вже сам закінчував з ОСОБА_10 24 серпня 2015 року було свято День Незалежності, тому 26 чи 27 серпня 2015 року начальник слідства ОСОБА_11 зібрав на нараду всіх працівників, та запитав в нього про те, чи все він зробив по ОСОБА_10 , на що він сказав, що ознайомив останнього з матеріалами кримінального провадження, після чого ОСОБА_11 сказав дати йому обвинувальний акт (проект) та матеріали провадження, бо він мав піти до прокурора та погодити підозру, а вже після погодження прокурором визначитися, чи направляти справу до суду. Тоді він набрав проект обвинувального акта, реєстр і заніс начальнику слідства ОСОБА_11 , це було вже 27.08.2015 року. Після цього начальник слідства ОСОБА_11 зробив супровідний лист, оскільки це передбачено його обов`язками, при цьому перевіряє справу, а потім йде з цими матеріалами до прокурора, і вже потім справу направляють до суду. В квітні 2016 року він дізнався, що його викликає слідчий прокуратури Кологривий на допит, де останній повідомив йому, що проставлені ним дати не відповідають дійсності, оскільки в цей час ОСОБА_10 знаходився в СІЗО м. Миколаєва. Він йому відповів, що можливо помилився, міг допустити механічну помилку. В 2017 році в травні чи в червні, точно не пам`ятає, мали справу направити на експертизу, оскільки слідчий прокуратури Кологривий сказав, що він можливо розписався за ОСОБА_10 .. Він повідомив, що це не може бути. Ним можливо було зроблено технічну помилку в даті, тобто замість 23.08.2015 року зазначив 26.08.2015 року, оскільки 23.08.2015 року він був на чергуванні та запам`ятав цю дату. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 він розслідував, складав проект підозри, направляв прокурору 20.08.2015 року. 23.08.2015 року прокурором та начальником слідства було погоджено підозру. Повідомлення про підозру по двом кримінальним провадженням відносно ОСОБА_10 було погоджено в один день, спочатку по крадіжці, а потім по адміністративному нагляду, але в один день 23.08.2015 року. Він не може сказати, чи було спочатку затверджено дату погодження повідомлення про підозру прокурором, можливо так. Прокурор лише погоджує, а дату не проставляє, ОСОБА_10 на повідомленні про підозру ставить лише підпис, а він потім проставляє дату, оскільки не можливо передбачити коли саме буде надавати підозрюваному повідомлення. ОСОБА_10 в цей же день 23.08.2015 року було вручено два повідомлення про підозру. В цей же день також відкривали матеріали ОСОБА_10 , тобто було доручення прокурора на відкриття ним матеріалів справи. Відкривалися матеріали кримінального провадження у присутності начальника слідства ОСОБА_11 , коли саме не знає. Хто повинен внести дати на відкриття в реєстр він не знає, можливо він або начальник слідства, хоча вносив напевно начальник слідства оскільки в нього в кабінеті відсутній інтернет. Ці дані вносяться негайно або протягом 24 годин. Він не пам`ятає, коли було датоване доручення на відкриття провадження, протокол про надання доступу був датований 26.08.2015 року. 23.08.2015 року він закінчив кримінальне провадження, можливо міг переплутати дати, проставити механічно іншу дату.

Показання обвинуваченого щодо обставин повідомлення ОСОБА_10 про підозру та відкриття йому матеріалів кримінального провадження, підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 , який показав, що спілкувався із слідчим ОСОБА_7 в кримінальному провадженні по крадіжці. Слідчий також повідомляв йому про підозру в кримінальному провадженні за ухилення від адміністративного нагляду в Веселинівському районному відділі поліції. Дійсно слідчий ОСОБА_7 надавав документи на підпис, та він їх підписував у кримінальному провадженні по крадіжці та у в кримінальному провадженні за ухилення від адміністративного нагляду, а саме тоді, коли знаходився в відділку поліції три дні. При цьому, надані слідчим документи читав, слідчий ОСОБА_7 його ознайомлював з матеріалами кримінального провадження в кабінеті № 20, але він не пам`ятає в який саме день, він читав їх та підписував, а під час підготовчого судового засіданні він сказав, що не ознайомлював, оскільки хотів затягнути розгляд справи з метою застосування в подальшому до нього Закону Савченко. Він не пам`ятає, коли саме йому було оголошено підозру про вчинення кримінального правопорушення, але він читав її та підписував. В той час як перебував в колонії до нього приходила прокурор Казанківської прокуратури, але остання нічого в нього не питала щодо обставин даного кримінального провадження, лише взяла у нього підписи, які ним були проставлені на чистих аркушах, допит його в якості свідка на досудовому розслідуванні остання не вела.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що в 2015 році він перебував на посаді начальника слідчого відділу заступника начальника Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області, а ОСОБА_20 на посаді слідчого. Відносно ОСОБА_10 перебувало два кримінальних провадження за фактом крадіжки та ухилення від адміністративного нагляду, слідчим в групі був також і ОСОБА_7 .. Після розмови ОСОБА_10 з прокурором, він привів ОСОБА_10 до слідчого ОСОБА_7 та сказав, щоб той з ним працював, допитував, оскільки з прокурором вже все погоджено. ОСОБА_10 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження 22 чи 23.08.2015 року. А коли ОСОБА_7 необхідно було виїхати на виклик, ОСОБА_10 в його присутності в протоколі надання доступу до матеріалів досудового розслідування написав, що ознайомився з матеріалами та підписав протокол. В матеріалах справи він бачив повідомлення про підозру, яку також підписував прокурор ОСОБА_19 або ОСОБА_21 , точно не пам`ятає хто з них. В той час, як він прийшов в кабінет до слідчого ОСОБА_7 , всі необхідні слідчі дії були вже проведені, лише залишилося ознайомити ОСОБА_10 з матеріалами справи, що він і зробив. 22 чи 23.08.2015 року ОСОБА_10 було фактично вручено повідомлення про підозру.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , у сукупності з іншими у справі доказами, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що його пояснення про обставини повідомлення ОСОБА_10 про підозру та відкриття йому матеріалів кримінального провадження, факт яких заперечує сторона обвинувачення, є достовірними, оскільки вони не суперечливі, послідовні, логічно пов`язані, узгоджуються в деталях з іншими доказами, зокрема з показами свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які повністю спростовують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення в частині внесення ним завідомо неправдивих відомостей про проведення процесуальних дій, за фактичної відсутності таких, до офіційних документів, а саме фактичне неповідомлення про підозру ОСОБА_10 та фактичне ненадання доступу до матеріалів досудового розслідування і не ознайомлення з ними, шляхом введення ОСОБА_10 в оману та примушування розписатися у документах.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України характеризується тільки прямим умислом, оскільки службова особа завідомо усвідомлює неправомірний характер тих відомостей, які вона вносить до офіційних документів. Тобто, дії обвинуваченого можуть бути визнані протиправними лише у випадку обізнаності та усвідомлення обвинуваченим того, що інформація, яку він вносить до офіційного документа є недостовірною, спотвореною, однак, обвинувачений не відмовляється від вчинення цих дій і вносить недостовірні дані до офіційного документа.

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, наголошував на помилковість зазначених ним дат, при цьому ніякого усвідомлення та обізнаності про те, що інформація яку він вносить у офіційний документ, є недостовірною, колегією суддів не виявлено.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду, твердження обвинуваченого про помилковість зазначення ним дати 26.08.2015 року замість 23.08.2015 року до офіційних документів повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України та протоколу надання доступу ОСОБА_10 до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000383 від 18.06.2015 року стороною обвинувачення не спростовано та водночас і не підтверджено належними та допустимими доказами суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, яка характеризується тільки прямим умислом, щодо завідомого усвідомлення обвинуваченим неправомірного характеру внесення таких відомостей до реквізитів, а саме дати офіційних документів.

Так, допитаний за клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_19 підтвердив лише той факт, що в серпні 2015 року він був процесуальним керівником по об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 , який раніше був засуджений Баштанським районним судом Миколаївської області та перебував в розшуку. 23 серпня 2015 року його знайшли та привели до нього в його особистий кабінет, щоб він міг з ним поспілкуватися перед тим, як повідомити про підозру. ОСОБА_10 свою вину визнавав повністю, розумів в чому саме його звинувачують та в той же день йому було оголошено про підозру за ч. 2 ст. 185 КК України. В подальшому він був етапований до СІЗО м. Миколаєва, коли саме він не пам`ятає. Кримінальне провадження було завершено та ним було затверджено обвинувальний акт. Але перед цим було надано доручення слідчому Веселинівського ВП про ознайомлення ОСОБА_10 з кримінальним провадження, в подальшому вручити обвинувальний акт, реєстр та отримати розписку від ОСОБА_10 .. Слідчим йому було надано лише завершене кримінальне провадження, ніяких питань по ньому не виникало, а тому кримінальне провадження було направлено до Веселинівського районного суду Миколаївської області для розгляду. Будь які обставини щодо внесення слідчим ОСОБА_7 недостовірних відомостей в процесуальні документи в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 йому не відомі.

Не спростовує висновків суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_7 і долучене прокурором в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доручення, видане прокурором ОСОБА_19 слідчому ОСОБА_7 про надання обвинуваченому ОСОБА_10 доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383, оскільки долучений процесуальний документ не містить взагалі будь якої дати.

Доводи прокурора про порушення судом таємниці нарадчої кімнати є неприйнятними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі і з ухвали Веселинівського районного суду Миколаївської області від 26.02.2021р.,(Т. II а.с. 139), 26 лютого 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 в останньому слові поставив під сумнів порядок і законність внесення відомостей в єдиний реєстр досудового розслідування щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та законності підстав початку досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні і відповідності нормам кримінально-процесуального закону прийнятих процесуальних рішень повноважними на те особами в частині внесення завідомо неправдивих відомостей про проведення процесуальних дій, за фактичної відсутності таких, до офіційного документу повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 395 КК України від 26.08.2015 року.

Враховуючи, що обвинувачений в останньому слові повідомив про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд відповідно до вимог ч.4 ст. 365 КК України відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами.

Вихід суду з нарадчої кімнати і поновлення судового розгляду не суперечить загальним засадам кримінального провадження, оскільки оцінка доказів здійснюється саме в нарадчій кімнаті, а за наявності об`єктивних суперечностей, які впливають на вирішення питання щодо винуватості особи, усунути їх можливо лише в результаті відновлення судового розгляду.

Наведене, в тому числі, сприяє реалізації загальних засад і прийняття рішення поза розумним сумнівом. Отже, суд першої інстанції, вийшовши з нарадчої кімнати, поновив судовий розгляд виключно з метою з`ясування порядку і законність внесення відомостей в єдиний реєстр досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та законності підстав початку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 366 КК України. Приймаючи таке рішення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а окремі докази визнав недопустимими, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, відтак, судом першої інстанції ухвалено вмотивований вирок, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, належним чином надано у вироку оцінку кожного доказу та прийнято обґрунтоване процесуальне рішення про виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано органом досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок, у відповідності з положеннями ст.ст.373, 374 КК України, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушень кримінального та процесуального закону, допущених судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування виправдувального вироку в ході розгляду апеляційної скарги прокурора, колегією суддів не встановлено.

В апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливих доказів та обставин на спростування висновків суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: