28.06.2023 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, востаннє засудженого вироком Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2022 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, за ч.4. ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 14 травня 2023 року близько 18:40 год., розуміючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» ПП «Мережа-сервіс Львів», за адресою: м. Львів, вулиця Городоцька, 45, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з даного магазину напій алкогольний «Азнаурі Вайлд Чері 5р», 30%, об`ємом 0.5л, у кількості 1 штука, вартістю 113 гривень 85 копійок, який заховав у штани та прикрив олімпійкою синього кольору, у яку був одягнений; шоколад «Студентська Молочний Арахіс Родзинки», вагою 170 грам, у кількості 2 штуки, вартістю за 1 штуку 74 гривень 75 копійок (за 2 штуки 149 гривень 50 копійок), який також заховав у штани та прикрив олімпійкою синього кольору, у яку був одягнений; драже «M&M's з молочним шоколадом», вагою 45 грам, у кількості 1 штуки, вартістю 16 гривень 70 копійок, яке заховав у кишеню олімпійки синього кольору, у яку був одягнений.
Після чого, ОСОБА_4 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим товаром направився в сторону виходу з магазину, пройшов повз межі каси, не оплативши за товар, та із викраденим майном покинув межі магазину «Близенько» ПП «Мережа-сервіс Львів».
Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_4 заподіяв магазину «Близенько» ПП «Мережа-сервіс Львів» матеріальну шкоду на загальну суму 280 гривень 05 копійок.
Також, ОСОБА_4 18 травня 2023 року близько 14 год. 58 хв., розуміючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, повторно, таємно намагався викрасти з даного магазину сонцезахисні окуляри чорного кольору марки «Romeo», вартістю 1325 гривень, що належать ФОП « ОСОБА_6 », які заховав у рукав своєї куртки, однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був викритий працівником даного магазину.
Крім цього, ОСОБА_4 04 червня 2023 року близько 16 год. 20 хв, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно намагався викрасти з даного магазину сонцезахисні окуляри чорного кольору марки «Estilo», вартістю 1325 гривень, що належать ФОП « ОСОБА_6 », які заховав у рукав своєї кофти, однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був викритий працівником даного магазину.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю. Надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він 14 травня 2023 року близько 18:40 год. у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав з даного магазину напій алкогольний, який заховав у штани та прикрив олімпійкою у яку був одягнений, шоколад у кількості 2 штуки, який також заховав у штани та прикрив олімпійкою та драже, яке заховав у кишеню олімпійки. Після цього, із вищевказаним товаром пройшов повз межі каси, не оплативши за товар, та покинув межі магазину. Також, вказав, що він 18 травня 2023 року у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 , намагався викрасти сонцезахисні окуляри, які заховав у рукав своєї куртки, однак був викритий працівником даного магазину. Крім того, 04 червня 2023 року він, перебуваючи у приміщенні цього ж магазину «Файна оптика», намагався викрасти сонцезахисні окуляри чорного кольору, але був викритий працівником даного магазину. Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Мотиви і мета вчинення ним злочинів, а також способи вчинення злочинів в обвинувальному акті відображені вірно.
У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку. Просить суворо не карати.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.
При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд виходить з наступного.
Єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою "повторно" без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки "повторно", є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.
Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин.
Наведене відповідає позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеній у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 591/4366/18 провадження № 51-1122кмо20).
Також, суд враховує те, що законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч. 1 ст. 32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.
Якщо кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність кримінальних правопорушень повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних кримінальних правопорушень.
Така правова позиція знайшла своє відображення в існуючій практиці Касаційного кримінального суду. Зокрема, у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 лютого 2021 року (справа № 390/235/19 провадження № 51-2177кмо20), колегій суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2018 року (справа №187/1354/15, провадження № 51-1017км18), Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 листопада 2018 року (справа №541/715/17, провадження № 51-7898км18) та від 10 липня 2019 року (справа № 723/1538/16-к, провадження № 51-8625км18), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 січня 2020 року (справа № 585/1603/17, провадження № 51-3290км19) та від 29 липня 2020 року (справа № 541/715/17, провадження № 51-7898км18) наведено висновки про те, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається і правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. Коли повторність і рецидив кримінальних правопорушень є елементом сукупності вироків, покарання за них призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, та незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України.
В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочинів, їх стадію, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.
Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра.
Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину та повне визнання своєї вини. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу.
Обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною суд визнає рецидив злочину.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, тобто в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Відповідно до положень ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Також, в ході розгляду справи встановлено, що обвинувачений 04.11.2022 року засуджений вироком Залізничного районного суду міста Львова за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, за ч.4. ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання за даним вироком з випробуванням та призначено іспитовий строк тривалістю три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).
Таким чином, на підставі ч.1 ст.71 КК України, обвинуваченому слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком до покарання за даним вироком.
Стосовно пред`явленого представником потерпілого ПП «Мережа-Сервіс Львів» до обвинуваченого цивільного позову про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, то такий підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положення ст. 22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Встановлено, що спричинені обвинуваченим потерпілому - ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальні збитки на загальну суму 280,05 гривень складаються з вартості викраденого у потерпілого майна.
Даних про відшкодування збитків матеріали справи не містять.
Обвинувачений заявлений до нього цивільний позов визнав в повному обсязі.
Таким чином, оскільки матеріальна шкода не відшкодована, заподіяна потерпілому діями обвинуваченого шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ним злочином, а також враховуючи визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь ПП «Мережа-Сервіс Львів» заподіяну злочинами матеріальну шкоду в розмірі 280,05 гривень. Відтак, цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого тримання під, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили слід скасувати арешт накладений в межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.06.2023 на майно вилучене 04.06.2023 під час обшуку ОСОБА_4 .
Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 4 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2022 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання 04.06.2023.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили скасувати арешт накладений в межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.06.2023 на майно вилучене 04.06.2023 під час обшуку ОСОБА_4 - скасувати.
Цивільний позов Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» задовольнити повністю.
Речові докази, після набрання вироком законної сили:
-сонцезахисні окуляри марки Estilo вважати повернутими потерпілому за належністю;
- 3 CD R диски залишити у матеріалах кримінального провадження;
- особисті речі та предмети ОСОБА_4 вилучені у нього під час обшуку 04.06.2023, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні постановою слідчого СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 речовими доказами у провадженні - повернути ОСОБА_4 за належністю.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1