Дата документу 28.08.2023 Справа № 317/1824/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1824/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1031/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 28 серпня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 11 травня 2023 року відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердянськ, Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого ТОВ «Солар Імпекс» вантажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

03.01.2023 приблизно о 22.00 годині ОСОБА_9 , знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де він спільно проживає з малолітніми дітьми: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружиною ОСОБА_12 . Так, від своєї малолітньої доньки ОСОБА_11 дізнався про те, що його малолітній син ОСОБА_10 тягав за ноги ОСОБА_11 , від чого остання плакала.

З метою покарання ОСОБА_10 за вчинені ним відносно ОСОБА_11 дії, ОСОБА_9 грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права та свободи людини, передбачені Конституцією України, діючи умисно, з метою покарання малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який у відповідності до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» від 06.12.2017, є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства, піддав його катуванню, що виразилось в умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання.

Так, ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пройшов до будинку, де наніс сину ОСОБА_10 не менше одного удару долонею правої руки в область обличчя, після чого потерпілий осів на диван. Продовжуючи свої дії, які тривали приблизно з 22.00 години 03.01.2023 до 00.00 години 04.01.2023, були охоплені єдиним умислом, направленим на вчинення катування малолітньої дитини, з метою її покарання за неналежну поведінку, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, користуючись тим, що в силу віку потерпілий не міг чинити опір, не зважаючи на присутність у кімнаті малолітньої доньки ОСОБА_11 , продовжив наносити долонями обох рук удари по обличчю, голові та тулубу свого сина ОСОБА_10 , завдавши не менше 20 ударів. Крім того, ОСОБА_9 у вказаний проміжок часу схопив потерпілого ОСОБА_10 за ступні обох ніг та волочив його по підлозі кімнати, внаслідок чого останній вдарився головою об ніжку стола. Також у вказаний проміжок часу ОСОБА_9 декілька разів долонею лівої руки обхоплював потерпілого за шию та підіймав над підлогою, а також тримаючи руками праву ногу потерпілого, відводив її до голови ОСОБА_10 , тим самим розтягуючи м`язи та сухожилля ніг, чим спричинив фізичний біль останньому.

В подальшому, ОСОБА_9 продовжуючи свої дії, направленні на вчинення катування відносно ОСОБА_10 , усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з метою залякування малолітнього потерпілого, наказав йому рити собі яму під ліжком, а коли ОСОБА_10 відмовився - наказав лягти на ліжко таким чином, щоб тілесних ушкоджень на обличчі ніхто не бачив.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 , малолітній ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, а саме закриту черепно-мозкову травму у вигляді осередків забиття лівої півкулі головного мозку з множинними гематомами лівої та правої очних ямок, лівої половини обличчя, лівої і правої вушних раковин із саднами лівої половини обличчя, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №161п від 28.02.2023 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також гематоми кінцівок, тулуба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 11 травня 2023 року:

ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК Українита йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки та поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись на реєстрацію.

Запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено не застосовувати.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів зазначає, що викладена в мотивувальній частині вироку кримінальна кваліфікація діяння обвинуваченого, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, є такою, що підлягає зміні.

Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.127 КК України як катування, тобто умисне нанесення побоїв, мучення, спрямоване на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою покарати потерпілого за дії, вчиненні ним, а також з метою залякування його.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.127 КК України (в ред. від 01.12.2022 року, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_9 злочину) - катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати інформацію чи зізнання, або з метою покарати її чи іншу особу за дії, вчинені нею або іншою особою чи у вчиненні яких вона або інша особа підозрюється, або з метою залякування її або інших осіб.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з обвинувачення, визнаного судом доведеним, кваліфікуючі ознаки - нанесення побоїв, мучення. Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.127 КК України за вчинення катування, тобто умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою покарати особу за дії, вчиненні нею, а також з метою залякування її, до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги.

Захисник у судовому засіданні не заперечував стосовно доводів та вимог апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_9 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин та призначеного судом покарання відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині прокурором не оскаржується.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, згідно частини 3 статті 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються - у разі визнання особи винуватою, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Обґрунтовуючи власні висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, без уваги місцевого суду залишились вимоги ст.374 КПК України щодо обов`язкового зазначення в обвинувальному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення повинно містити всі ознаки складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винною, та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

Так суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, як катування, тобто умисне нанесення побоїв, мучення, спрямоване на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою покарати потерпілого за дії, вчиненні ним, а також з метою залякування його.

Проте, частиною 1 статті 127 КК України (в редакції Закону № 2812-IX від 01 грудня 2022 року), що діяла на момент вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбачена відповідальність за катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати інформацію чи зізнання, або з метою покарати її чи іншу особу за дії, вчинені нею або іншою особою чи у вчиненні яких вона або інша особа підозрюється, або з метою залякування її або інших осіб.

Таким чином із диспозиції вказаної норми кримінального закону були виключені такі кваліфікуючі ознаки, як нанесення побоїв та мучення.

Отже, судом в основу кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 були покладені кваліфікуючі ознаки - нанесення побоїв та мучення, які не відповідають диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Згідно із ч.4 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальності.

Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальності, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З урахуванням неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а застосування закону, який не підлягає застосуванню, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що з обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, необхідно виключити кваліфікуючі ознаки нанесення побоїв та мучення.

Отже, враховуючи, що в даному випадку суд апеляційної інстанції не вирішує питання, якими би погіршувалося правове становище обвинуваченого, тому на підставі положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України, оскаржуваний вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 11 травня 2023 року відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.127 КК України змінити.

Виключити з обвинувачення, визнаного судом доведеним, кваліфікуючі ознаки - нанесення побоїв, мучення.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.127 КК України за вчинення катування, тобто умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою покарати особу за дії, вчинені нею, а також з метою залякування її, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки та поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись на реєстрацію.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4