Справа № 489/5463/20
Провадження № 1-кп/489/349/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

23 травня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за №0000571 від 14.09.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, маючого інвалідність 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 3 ст. 296 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_10 , педагога ОСОБА_11 ,

встановив:

13.09.2020 у невстановлений час, але не раніше 21.00 години, біля будинку АДРЕСА_2 проводились збори ОСББ. В той час ОСОБА_3 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, діючи умисно, з хуліганських спонукань, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі, грубо порушуючи порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи біля першого під`їзду вказаного будинку, почав висловлюватись нецензурною лайкою в бік людей, які зібрались на збори, у тому числі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , погрожувати їм, що всіх повбиває. Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_3 забіг до під`їзду та в подальшому в незачинену на замок квартиру АДРЕСА_3 вказаного будинку, де проживає ОСОБА_7 разом зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_9 , співмешканцем ОСОБА_8 та його дочкою ОСОБА_14 . В той час у вказаній в квартирі знаходилися неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . Перебуваючи в даній квартирі, ОСОБА_3 почав виражатися нецензурною лайкою, висловлювати наміри вбити дітей. В свою чергу, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , бажаючи припинити протиправні хуліганські дії ОСОБА_3 , відкрили вхідні двері вказаної квартири, після чого ОСОБА_7 забігла до кімнати, де знаходились неповнолітні діти, з метою їх заспокоїти, адже ОСОБА_3 продовжував вчиняти свої злочинні дії. ОСОБА_8 та ОСОБА_13 з метою припинення незаконних протиправних хуліганських дій ОСОБА_3 неодноразово зробили зауваження останньому припинити їх. В свою чергу, ОСОБА_3 , бажаючи продовження конфлікту та не маючи наміру його припинити, діючи умисно, грубо ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі, розуміючи, що незаконно перебуває у квартирі у нічний час, тим самим порушує нормальний та звичний спосіб життя мешканців квартири, виражаючи цим явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в тому, що останній взяв до рук ніж, який знайшов на кухні зазначеної вище квартири, та, виражаючись нецензурною лайкою, спричинив ним тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді ран в ділянці живота, лівої верхньої кінцівки, садна в ділянці правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень.

Крім того, ОСОБА_3 , продовжуючи свої хуліганські дії, почав пошкоджувати майно, яке перебувало в квартирі АДРЕСА_4 . Хуліганські дії ОСОБА_3 супроводжувались нецензурною лайкою, погрозами всім присутнім вбивством, нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , пошкодженням майна. Вказані дії тривали протягом не менш як 30 хвилин та продовжувались до приїзду працівників поліції, які припинили протиправні дії останнього.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 296 КК України.

Крім того, 13.09.2020 у невстановлений час, однак не раніше 21.00 години, в ОСОБА_3 , під час вчинення ним хуліганських дій, виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме: до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , де прописана та проживає ОСОБА_7 разом зі своєю донькою ОСОБА_9 , співмешканцем ОСОБА_8 та його донькою ОСОБА_14 , і відноситься до житла. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 30 Конституції України (згідно з якою кожному гарантується право на недоторканість житла), з метою подальшого проникнення до зазначеного житла, умисно через не зачинені двері проник до коридору, а в подальшому до приміщення кухні домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5 , та почав оглядати його, де в останнього виник злочинний умисел на пошкодження майна. Взявши до рук кухонний ніж, вирішивши його використовувати в якості предмета для пошкодження майна, ОСОБА_3 почав пошкоджувати майно, яке перебувало на кухні вказаної квартири. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_3 незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_7 , чим порушив право останньої на недоторканість житла.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне проникнення до житла, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчинених кримінальних правопорушень, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 13.09.2020 у вечірній час, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, обумовленому вживанням ним наркотичних засобів, влаштував конфлікт та забіг до квартири за адресою: АДРЕСА_5 , де в той час перебували діти. Після чого забіг до кухні, де взяв ніж, яким став пошкоджувати приміщення квартири, меблі, розбивав посуд, перекидав побутову техніку. В той час до квартири намагався увійти її власник мешканець ОСОБА_8 та вимагав припинити його протиправні дії, у відповідь на що він став розмахувати ножем, який узяв у квартирі, та наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Розумів, що в кімнаті квартири перебувають діти та своїми діями він їх налякав. У вчиненому ОСОБА_3 щиро розкаявся, засудив свої дії та запевнив суд про неприпустимість вчинення ним кримінальних правопорушень в майбутньому, попросив вибачення у потерпілих. Також зазначив про часткове визнання пред`явленого до нього цивільного позову, а саме в частині заподіяння потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 42000 грн, в рахунок відшкодування якої він добровільно шляхом перерахування через АТ «Укрпошта» сплатив кожному по 21000 грн. В частині заподіяння матеріальної шкоди потерпілим в більшому розмірі заперечував. Цивільний позов про стягнення з нього на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 моральної шкоди визнав частково, а саме: в розмірі 10000 грн кожній.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпіла ОСОБА_7 надала суду показання про те, що 13.09.2020 близько 21.00 години вона разом із співмешканцем ОСОБА_8 та іншими мешканцями будинку АДРЕСА_2 перебували у дворі біля вказаного будинку, де проводилися збори членів ОСББ. В той час вони побачили обвинуваченого ОСОБА_15 , який голосно кричав та виражався нецензурною лайкою на присутніх, після чого забіг у перший під`їзд вказаного будинку, а потім відчинив вхідні двері, які не були зачинені на замок, та без будь-якого дозволу незаконно проник до її квартири АДРЕСА_3 , де проживали вона із співмешканцем ОСОБА_8 , в якій у той час перебували її малолітня дочка ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_8 , ОСОБА_14 . Після того вона разом з ОСОБА_8 та іншими людьми пішли до вказаної квартири, зайшовши в яку, вона побачила обвинуваченого, який кричав та лаявся, погрожував вбити дітей. Після чого вона побігла до кімнати, де була дочка ОСОБА_16 , якій на той час було 8 років. Перебуваючи в кімнаті, чула, як обвинувачений бив посуд, пошкоджував майно та техніку на кухні, висловлював погрози вбити дітей, а також намагався відчинити двері і проникнути в кімнату, де знаходилася вона з ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , внаслідок чого вона була змушена тримати руками ручку дверей, щоб обвинувачений не зміг зайти в кімнату та завдати шкоди присутнім там особам. Вказані протиправні дії ОСОБА_3 тривали близько 30 хв. та були припинені поліцейськими, які приїхали на виклик. Підтримала пред`явлений цивільний позов та зазначила, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого їй була заподіяна матеріальна та моральна шкода, пов`язана із сильним стресом, переживаннями, погіршенням стану здоров`я, хвилюванням за свою безпеку та безпеку своєї малолітньої дочки ОСОБА_17 , яка була змушена ховатися під ліжком, коли ОСОБА_18 намагався проникнути в кімнату. Крім того, зазначила, що вона на той час перебувала в стані вагітності, внаслідок чого побоювалася за життя своєї майбутньої дитини та після вказаних подій мала тривале відновлювальне лікування, пов`язане із збереженням плоду. Через вказані події вона та ОСОБА_17 отримали сильний стрес та переживання, мали проблеми зі сном, дитина мала нічні жахіття, боялася залишатися сама в житлі. В заявленому позові заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 300 000 грн, а моральну шкоду, заподіяну дочці ОСОБА_19 , оцінює у 150 000 грн. Також зазначила, що обвинувачений пошкодив посуд, меблі та побутову техніку в квартирі. Обвинувачений добровільно сплатив їй поштою в рахунок відшкодування заподіяної шкоди близько 20000 грн.

Потерпіла ОСОБА_9 надала показання про те, що у вересні 2020 року, точний час не пам`ятає, вона перебувала в себе вдома у кімнаті разом із ОСОБА_14 . В той час вона почула, як до квартири забіг невідомий чоловік, який став голосно кричати, погрожувати, що буде всіх вбивати. Через деякий час до кімнати зайшла мати ОСОБА_20 , за порадою якої вона сховалася під ліжко, оскільки обвинувачений погрожував вбивством. Вона чула звуки пошкодження меблів та посуду, побутової техніки. Обвинувачений намагався проникнути до кімнати, але мама тримала двері і не давала йому зайти. Протиправні дії останнього тривали близько 30-40 хв. Після того, як все скінчилося, побачила, що у квартирі були пошкоджені меблі на кухні, посуд, стіни. Внаслідок вказаних подій вона сильно злякалася, мала проблеми зі сном, до цього часу боїться бути самою в кімнаті, кожного дня перевіряє, чи зачинені двері.

Потерпілий ОСОБА_8 надав показання про те, що у вересні 2020 року (точної дати не пам`ятає) близько 18.00-19.00 години він разом із співмешканкою ОСОБА_7 та іншими жителями будинку АДРЕСА_2 перебували біля вказаного будинку, де відбувалися збори членів ОСББ. В той час вони побачили обвинуваченого ОСОБА_15 , який голосно кричав та виражався нецензурною лайкою на присутніх, після чого забіг у перший під`їзд вказаного будинку, а потім відчинив вхідні двері, які не були зачинені на замок, та без будь-якого дозволу незаконно проник до квартири АДРЕСА_3 , де проживав він із співмешканкою ОСОБА_7 та їхніми дітьми, в якій у той час перебували малолітня ОСОБА_9 та його дочка ОСОБА_14 . Після того він разом з ОСОБА_7 та іншими людьми пішли до вказаної квартири, де він став стукати у двері, після чого обвинувачений їх відчинив, і він вставив ногу, щоб останній не зачиняв двері. У квартирі обвинувачений тримав в руках ніж та велику сковорідку, кричав та лаявся, погрожував вбити дітей. Після того ОСОБА_20 побігла до кімнати, де була її дочка ОСОБА_16 , якій на той час було 8 років, та його дочка. Він вимагав в обвинуваченого, щоб той залишив квартиру, на що останній погрожував йому ножем та сковорідкою і наніс йому ножем декілька порізів по різним частинам тіла і кінцівок, заподіявши тілесні ушкодження, які він зафіксував шляхом звернення до медзакладу та на експертизу. Обвинувачений бив посуд, пошкоджував майно та техніку на кухні, висловлював погрози вбити дітей, а також намагався відчинити двері, б`ючи по ним сковорідкою, і проникнути в кімнату, де знаходилися ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 . Вказані протиправні дії ОСОБА_3 тривали близько 30 хв. та були припинені поліцейськими, які приїхали на виклик. Підтримав цивільний позов та зазначив, що внаслідок вказаних дій йому моральна шкода заподіяна не була, оскільки найбільші переживання та стрес отримали ОСОБА_20 , яка на той час перебувала в стані вагітності, та її дочка ОСОБА_21 .

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.09.2020 вбачається, що ОСОБА_7 звернулася до поліції з приводу того, що 13.09.2020 близько 21:35 год. невідома особа, незаконно проникла в квартиру АДРЕСА_4 , де пошкодила майно та заподіяла матеріальну шкоду.

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 13.09.2020, остання надала згоду на огляд її домоволодіння по АДРЕСА_5 .

Згідно з протоколом огляду місця події від 13.09.2020 та ілюстративною таблицею до нього, місцем огляду є квартира за адресою: АДРЕСА_5 , при огляді якої було виявлено в коридорі фрагменти пошкодженого ножа, перевернута пральна машинка, сковорідка, забруднення шпалер, на кухні на підлозі перевернутий стілець та розбите скло, розкиданий посуд та кухонні приналежності на столі, порушення обстановки.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.10.2020, потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка 13.09.2020 о 21.35 годин незаконно проникла до її житла та вчинила хуліганські дії.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.09.2020 слідує, що ОСОБА_8 звернувся до поліції з приводу того, що 13.09.2020 близько 21:30 год. невідома особа, перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_5 , погрожувала вбивством.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.10.2020, потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 13.09.2020 незаконно проникла до житла та вчинила хуліганські дії.

Відповідно до висновку експерта № 1121 від 16.09.2020, у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці живота, лівої верхньої кінцівки, синця, садна в ділянці правої гомілки. Тілесні ушкодження у вигляді ран утворилися від дії будь-якого колюче-ріжучого предмету, не виключено клинком ножа; тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці правої гомілки утворилися від дії тупого твердого предмету, яким могли бути ноги та інші предмети, з давністю утворення біля трьох діб до часу огляду.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №176816 від 18.05.2021, ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності, строк дії якої продовжений відповідно до Постанови КМУ від 30 березня 2022 року № 390 Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану на період введеного в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, та за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до нетяжкого злочину (ч. 3 ст. 296 КК України) та кримінального проступку (ч. 1 ст. 162 КК України), за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на наркологічному обліку з діагнозом «РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, має інвалідність ІІІ групи.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, яке полягає у тому, що останній засудив свої дії, висловив щирий жаль з приводу їх вчинення, попросив вибачення у потерпілих та часткове добровільне відшкодування потерпілим заподіяної шкоди.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено, оскільки в направленому до суду обвинувальному акті стороною обвинувачення не було зазначено жодних обтяжуючих обставин та відповідно до загальних засад кримінального провадження змагальності та диспозитивності сторона обвинувачення самостійно обстоює свої правові позиції, права, свободи і законні інтереси, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, натомість суд, відповідно до положень ст. 337 КПК України, проводить судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та не може самостійно встановлювати обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, у випадку, якщо сторона обвинувачення не зазначає їх, оскільки в такому разі матиме місце погіршення становища обвинуваченого.

З урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, їх тривалості та фактичного припинення поліцейськими, особи обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, має інвалідність ІІІ групи, не працює, його щирого каяття, негативного ставлення до вчиненого, засудження свого діяння, часткового відшкодування заподіяної шкоди, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання відносно обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі в розмірі ближче до мінімального, визначеному санкцію ч. 3 ст. 296 КК України, яка є більш тяжким кримінальним правопорушенням із числа вчинених ОСОБА_3 , зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінальних правопорушень, головним чином враховує особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та засудив свої дії, попросив вибачення у потерпілих, не має негативної характеристики, обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В кримінальному провадженні потерпілими пред`явлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 42180 грн, пов`язаної із пошкодженням обвинуваченим їхнього майна. В судовому засіданні представник цивільних позивачів уточнив, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у вказаному розмірі пред`явлений з урахуванням добровільного відшкодування обвинуваченим потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 грошових коштів в загальній сумі 42000 грн (по 21000 грн кожному), тобто загальний розмір заподіяних потерпілим матеріальних збитків складає 84180 грн, із яких 42000 грн відшкодовані, у зв`язку з чим просив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих ще 42180 грн.

Вирішуючи питання щодо пред`явленого цивільного позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди на користь потерпілих, суд встановив, що цивільними позивачами та їхнім представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт знищення та приведення у непрацездатний стан зазначених у позовній заяві побутової техніки, посуду та іншого майна потерпілих, неможливість їхнього використання за призначенням після протиправних дій обвинуваченого, а також не надано будь-яких документів, які б підтверджували їхню вартість, зокрема на час купівлі та після пошкодження чи повного знищення обвинуваченим в ході його протиправних дій, та їхню належність саме потерпілим і кому саме з них. Крім того, цивільними позивачами не було надано суду висновку експерта відповідно до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, яким би був визначений розмір заподіяних потерпілим матеріальних збитків.

Поряд з тим, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав, що своїми протиправними діями, пов`язаними з його хуліганськими діями та незаконним проникненням до квартири потерпілих та пошкодженням їхнього майна, він заподіяв потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріальних збитків в розмірі 21000 грн кожному на загальну суму 42000 грн, тобто фактично визнав позов про стягнення матеріальної шкоди на вказану суму, яка була ним добровільно сплачена потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що підтверджується наданими суду фіскальними чеками про перерахування останнім грошових коштів.

Судом встановлено, що визнання обвинуваченим цивільного позову в частині заподіяння потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 42000 грн не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про те, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого була заподіяна потерпілим матеріальна шкода саме на вказану суму, яка була ним добровільно відшкодована.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди ще на суму 42180 грн є недоведеними та задоволенню не підлягають у зв`язку з ненаданням суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння потерпілим вказаної суми майнової шкоди.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, уточненого в судовому засіданні, про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_7 в розмірі 300000 грн та ОСОБА_9 в розмірі 150000 грн, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14 вказано, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру. Суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які полягали у вчиненні хуліганських дій та незаконному проникненні до житла, де проживали потерпілі ОСОБА_7 та малолітня ОСОБА_9 , заподіяв останнім душевні страждання, які полягали у тому, що вони зазнали сильного переляку, страху та моральних страждань і переживань, пов`язаних з погрозами вбивством, що висловлювалися їм зі сторони ОСОБА_3 , який намагався увірватися до кімнати, де перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Потерпіла ОСОБА_7 на час вчинення обвинуваченим злочинних дій перебувала в стані вагітності, наявність якої була встановлена судом з показань потерпілих та висновку спеціаліста, та в момент вчинення протиправних дій обвинуваченого вона зазнала стресу та переживань, пов`язаних із хвилюванням за своє життя та здоров`я та своєї малолітньої дочки ОСОБА_9 , а також через наявну у неї вагітність. Малолітня потерпіла ОСОБА_9 зазнала моральних страждань, пов`язаних із страхом за своє життя та стресом через протиправні дії ОСОБА_3 , що виразилося в тому, що вона ховалася під ліжком, після вказаних подій вона боїться залишатися вдома наодинці, постійно перевіряє, чи зачинені двері, що вказує на те, що змінився звичний спосіб життя малолітньої потерпілої.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на доведення факту заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 моральної шкоди потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

При цьому при визначенні розміру заподіяної потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд не може керуватися розрахунками щодо грошового вираження заподіяної їм моральної шкоди, викладеними у висновках спеціаліста-психолога, який був залучений потерпілими, оскільки, по-перше, при складенні висновку спеціаліст не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від виконання покладених на нього обов`язків. По-друге, до компетенції та повноважень залученого потерпілими психолога не належить визначення розміру заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

На підставі викладеного та з урахуванням вказаних обставин заподіяння моральної шкоди потерпілим, особи обвинуваченого та його майнового стану, сталої практики Верховного Суду щодо визначення розміру моральної шкоди та передбачених ст. 23 ЦК України вимог розумності і справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 належить стягнути 50000 грн на кожну в рахунок відшкодування заподіяної їм моральної шкоди, що на переконання суду буде достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди та відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого витрат на професійну правничу допомогу, надану потерпілим, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Також відповідно до правового висновку ВП ВС, висловленого у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Судом встановлено, що потерпілими були заявлені вимоги про відшкодування процесуальних витрат (витрат на правову допомогу) шляхом пред`явлення цивільного позову, однак суду не було надано жодних належних та допустимих доказів (договору про правову допомогу, розрахунку, квитанцій та інших платіжно-розрахункових документів), які б документально підтверджували види та перелік правової допомоги, розрахунок вартості надання їм відповідної правової допомоги та фактично понесених ними (та ким саме) процесуальних витрат на правову допомогу представника.

При цьому не може бути задоволене клопотання представника потерпілих про можливість надання відповідних документів, які б підтверджували факт надання правової допомоги та понесені потерпілими витрати на неї після ухвалення вироку у справі та необхідність вирішення вказаного питання окремим судових рішенням, оскільки, як зазначалося вище, вирішення питання щодо процесуальних витрат регламентовані главою 8 КПК, положеннями якої встановлено вирішення вказаного питання судовим рішенням (вироком або ухвалою), яким закінчується розгляд справи.

Натомість твердження представника потерпілих про можливість вирішення вказаного питання шляхом надання відповідних документів, які підтверджують понесені витрати потерпілих на правову допомогу, додатковим судовим рішенням вже після судового розгляду нормами КПК України не передбачено, та при вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на правову слід керуватися саме положеннями КПК України.

Натомість главою 9 КПК врегульовані питання щодо відшкодування потерпілим, зокрема заподіяної шкоди, при вирішенні яких згідно з положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України можуть застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У свою чергу, положеннями глави 8 КПК України, якими безпосередньо врегульовано питання щодо процесуальних витрат, визначено, що вирішення питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат, зокрема на правову допомогу, здійснюється в порядку саме КПК України, та у вказаній главі відсутні посилання на те, що при вирішенні зазначеного питання можливо керуватися та застосовувати положення ЦПК України, зокрема щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи витрат на професійну правничу допомогу, вирішення яких можливе (в порядку ЦПК) протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність встановлених законом та фактичних підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих зазначених ними процесуальних витрат, понесених на правову допомогу, у зв`язку з їх недоведеністю жодними належними та допустимими доказами.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

У кримінальному провадженні відсутні судові витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч. 3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 23 травня 2023 року.

У задоволенні позову ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 50000 (п`ятдесят тисяч) грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 50000 (п`ятдесят тисяч) грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення процесуальних витрат, пов`язаних з витратами на правову допомогу відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1