ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/464/23
провадження № 1-кп/691/270/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження №0000156 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дирдин Городищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, місце реєстрації та місце проживання АДРЕСА_1 , раніше судимого 16 січня 2015 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч.2 ст.125 КК України, ч.3 ст.186 КК України, ч.2 ст.127 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, звільнений від відбуття покарання 15 лютого 2018 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,- встановив :

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він, 24 березня 2023 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у кухні будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раптово виник на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, правою ногою наніс один удар в область лівої гомілки потерпілої ОСОБА_5 , внаслідок чого остання впала на підлогу. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, підійшов до неї та лівою рукою вхопив за праву руку і кулаком правої руки наніс один удар в область правого передпліччя ОСОБА_5 .. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді синців правого передпліччя та лівої гомілки, які за ступенем тяжкості, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України .

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 13 квітня 2023 року прокурором Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відповідно до ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю і суду пояснив, що, дійсно, 24 березня 2023 року, перебуваючи в будинку за місцем проживання по АДРЕСА_1 , під час розмови із матір`ю ОСОБА_5 виникла сварка в ході якої, правою ногою наніс їй один удар в область лівої гомілки та кулаком правої руки в область правого передпліччя. Про скоєний вчинок жалкує. В подальшому протиправної поведінки допускати не буде.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що не бажає давати пояснень по суті обставин та просила призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, з метою його перевиховання.

Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку за ч.1 ст.125 КК України знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному проступку, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального проступку, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального проступку з кваліфікуючою ознакою - умисне легке тілесне ушкодження, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України.

Статтею 1 КК України, визначено, що Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено за ч.1 ст.125 КК України до кримінальних проступків, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 29 років, осудний, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючий, до лікаря-нарколога за медичною допомогою не звертався, перебував на обліку у лікаря-психіатра з 2009 року до 2014 року згідно довідки №01-03-06/520 від 11 квітня 2023 року Комунального некомерційного підприємства "Городищенське медичне об"єднання" Городищенської міської ради Черкаської області, внаслідок розладу особистості, відповідно до довідки-характеристики Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 10 квітня 2023 року №16-18/3/101 за місцем проживання характеризується негативно, згідно вимоги УІАП в Україні від 11 квітня 2023 року №6-10042023/71007 про судимість до кримінальної відповідальності притягується не вперше, так як 16 січня 2015 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч.2 ст.125 КК України, ч.3 ст.186 КК України, ч.2 ст.127 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, звільнений від відбуття покарання 15 лютого 2018 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 квітня 2023 року №1/911 на обліку військовозобов`язаних перебуває, контрактів не укладав, участь в АТО не брав, відповідно до довідки Звенигородського районного сектору №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області від 10 квітня 2023 року №34/22/534-23 на обліку не перебуває, вину визнав, з потерпілою примирився.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального проступку щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, та призначає йому покарання у виді громадських робіт на строк, в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, остільки вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім та сприятиме попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, формуватиме у нього звичку законослухняної поведінки у житті, побуті, громадських місцях. На думку суду, якщо обране судом покарання обвинуваченому не буде пов`язане із виконанням громадських робіт, то не сприятиме виправленню винного, при цьому суд враховує ставлення потерпілої до обвинуваченого та обставини вчиненого ним діяння стосовно нього. При обговоренні питання про вид покарання, обвинувачений пояснив, що обмежень для призначення громадських робіт стосовно нього не існує, відповідно до вимог ч.3 ст.56 КК України.

З врахуванням віку обвинуваченого, визнання ним вини, суд мав би виходити із принципу не суворості обраного виду покарання, проте вище встановлені обставини у справі, вказують, що, суд, має бути при прийнятті рішення об"єктивним і справедливим та своїм рішенням спонукати обвинуваченого змінити свою поведінку та принципи до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, остільки до кримінальної відповідальності притягується не вперше, з потерпілою примирився, вибачився перед потерпілою.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді сто годин громадських робіт.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 про те, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_4 , на час вступу вироку у закону силу, судом не обиралися.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Виконання вироку суду покласти на орган з питань пробації Звенигородський районний сектор №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору, і надіслати до органу місцевого самоврядування, для відому та виконання.

Суддя ОСОБА_1