Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/189/23 за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.05.2023 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстроване та фактичне місце проживання якого за адресою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, старшого оперуповноваженого карного розшуку Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, учасника бойових дій, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Клопотання подане до суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 відповідно до наказу начальника ГУ НП в Закарпатській області від 17.01.2022 № 7-о/с, працюючи на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, маючи спеціальне звання майор поліції, здійснюючи функції представника влади, тобто будучи службовою особою, та в силу ст. 3, 7, 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі Закон), маючи обов`язки неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати права і свободи людини, а згідно з вимогами ст. 23 Закону, володіючи повноваженнями, здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення та, на підставі положень розділу 5 Закону, будучи наділеним правом на застосування поліцейських

-2-

превентивних заходів та заходів примусу, 15.03.2022 перебуваючи на службі та при виконанні службових обов`язків, умисно перевищив службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, із застосуванням спеціальних засобів щодо потерпілого, за відсутності ознак катування, групою осіб, без попередньої змови між собою, при таких обставинах.

ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їхні наслідки та бажаючи їхнього настання, керуючись мотивом зверхнього ставлення до громадян, перевищуючи свої службові повноваження, без наявності законних підстав, без надання законної вказівки про припинення будь-яких протиправних дій та попередження в голос про застосування спеціальних засобів гумового кийка, без урахування необхідності та пропорційності застосування заходів примусу, всупереч вищезазначених вимог Закону України «Про Національну поліцію», без врахування явних ознак похилого віку ОСОБА_10 , безпідставно, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, застосував стосовно останнього спеціальний засіб гумовий кийок, при таких обставинах.

15.03.2022 близько 17 год, співробітниками Управління поліції охорони в Закарпатській області добровільно доставлено ОСОБА_10 в Ужгородський РУП ГУ НП в Закарпатській області, що за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10, для написання заяви щодо протиправної поведінки ОСОБА_11 , з якою в нього цього ж дня виник конфлікт в приміщенні супермаркету «Сільпо», що за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, 3. Перебуваючи в холі Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області в ОСОБА_10 виник словесний конфлікт із старшим інспектором чергової частини сектору моніторингу ОСОБА_12 , під час якого остання викликала для припинення неналежного поводження в приміщенні оперуповноваженого ВКП Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_13 , який згідно з планом-розстановки нарядів Ужгородського РУП та приданих сил ГУ НП на території м. Ужгорода та 15.03.2022, перебував на добовому чергуванні у групі фільтрації.

У подальшому, о 17 год 25 хв ОСОБА_13 , не вияснивши всіх обставин подій та претензій ОСОБА_10 до працівників поліції, порушуючи вимоги п. 7 розділу VII наказу МВС України від 23.05.2017 № 440 (у редакції наказу МВС від 08.02.2022 № 103), Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1-4, 6-8 ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, наказав в грубій формі ОСОБА_10 слідувати за ним по сходах до свого службового кабінету № 49, який розташований на четвертому поверсі, забравши попередньо телефон потерпілого, на який останній фіксував протиправні дії поліцейського.

Після чого ОСОБА_13 , ведучи примусово ОСОБА_10 із застосуванням фізичної сили та перебуваючи позаду нього, між першим та четвертим поверхом, усвідомлюючи те, що він перебуває на службі, без наявності законних підстав, а також без законної вказівки про припинення ним будь-яких протиправних дій, попередження вголос про застосування фізичної сили, без урахування необхідності та пропорційності примусових заходів, без врахування явних ознак похилого віку ОСОБА_10 , явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, застосував стосовно останнього заходи фізичного впливу, у виді умисного нанесення удару правою ногою в ділянку правого стегна ОСОБА_10 , в наслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правого стегна. Після чого, продовжуючи свою злочинну та протиправну діяльність ОСОБА_13 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій, та їхніх наслідків, наніс удар правою рукою в ділянку правої нирки ОСОБА_10 , чим спричинив останньому фізичний біль.

-3-

Надалі, піднявшись на четвертий поверх ОСОБА_13 , силоміць та протиправно завів ОСОБА_10 до свого службового кабінету № 49, в якому продовжуючи свою злочинну діяльність наніс ОСОБА_10 чотири удари правою ногою по задній зовнішній поверхні третини лівого стегна. Після чого ОСОБА_13 , продовжив вчиняти протиправні, насильницькі дії щодо ОСОБА_10 , з метою спричинення останньому фізичного болю та насильства, схопивши силоміць обома своїми руками спочатку за праву, а потім за ліву руку ОСОБА_10 , почав умисно викручувати йому пальці, завдаючи цими діями фізичного болю. У подальшому, близько через 10 хв, до кабінету № 49 зайшов старший оперуповноважений ВКП Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 , який, побачивши та усвідомивши явно незаконні дії ОСОБА_13 , а також усвідомлюючи те, що він перебуває на службі, в порушення вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо вжиття необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, приєднався до явно незаконних дій ОСОБА_13 та без наявності законних підстав, надання законної вказівки про припинення ним будь-яких протиправних дій, попередження вголос про застосування спеціального засобу гумового кийка, без урахування необхідності та пропорційності заходів примусу, без врахування явних ознак похилого віку ОСОБА_10 , явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, усвідомлюючи незаконність дій застосував стосовно останнього спеціальний засіб гумовий кийок, яким умисно наніс шість умисних ударів, з яких два удари по зовнішній поверхні верхньої та середньої третини лівого стегна, два удари по задній зовнішній поверхні верхньої та середньої третини лівого стегна та два удари в ділянку лівої сідниці. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи вчиняти протиправні насильницькі дії щодо ОСОБА_10 , наніс останньому ще чотири умисних удари гумовим кийком, зокрема два удари в ділянку правого плеча та два удари в ділянку правого стегна. Загалом в наслідок спільних умисних злочинних дій поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , які виразились в умисному нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні верхньої та середньої третини лівого плеча, синця на задній зовнішній поверхні верхньої та середньої третини лівого стегна, синця на лівій сідниці, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 08.04.2022 № 115 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 . Отже, такими умисними діями, ОСОБА_6 вчинив перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчиненими групою осіб, без попередньої змови між собою, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Клопотання слідчого мотивовано наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, а також існування ризиків, зокрема того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, експертів та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В ухвалі слідчого судді зазначено про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики,

-4-

передбачені ст. 177 КПК України, зокрема незаконного впливу на учасників кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам, свідчить про підставність обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою на строк до 60 днів. Також слідчим суддею констатовано, що ОСОБА_6 підозрюється у перевищенні влади або службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчиненими групою осіб, без попередньої змови між собою, тому, на переконання слідчого судді, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні підстави для визначення розміру застави, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 вказує на незаконність та необгрунтованість ухвали слідчого судді, яку просить скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а за неможливості визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків. Вважає ухвалою незаконною та не обґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Ставить під сумнів обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, оскільки така ґрунтується виключно на показаннях потерпілого ОСОБА_10 та на припущеннях органу досудового розслідування. Окрім того, органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 177 КПК України та неможливості застосування ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Зазначає, що ОСОБА_6 не ухилявся та не має наміру ухилятися від слідства і суду та впливати на будь-кого з учасників кримінального провадження та в будь-який спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, також відсутні докази про недотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки, він має постійне місце проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та утриманців, а тому відсутні об`єктивні підстави застосування йому виняткового запобіжного заходу. Також зазначає, що всупереч абз. 10 ч. 2 ст. 8 Закону України про попереднє ув`язнення» ОСОБА_6 , як працівника правоохоронного органу помістили до загальної камери, хоча він повинен утримуватись окремо від інших осіб, що перебувають під вартою. В ухвалі слідчий суддя, застосовуючи відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, безпідставно не визначив останньому розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 також вказує на незаконність та необгрунтованість ухвали слідчого судді, яку просить скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а за неможливості визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків. Вважає ухвалою незаконною та не обґрунтованою, а викладені ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Ставить під сумнів обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та заперечує його причетність до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України. Вказує на те, що обґрунтованість підозри не підтверджена жодними доказами. Також зазначає, що слідчий у клопотанні, а слідчий суддя в ухвалі не довели існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Просить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_6 не судимий, є

-5-

учасником бойових дій, за місцем роботи характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дитину та тестя інваліда І групи, якого ОСОБА_6 забезпечує матеріально. Обставини кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного дають підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_8 , підтримуючи в повному обсязі доводи поданої апеляційної скарги та зміст її мотивувальної частини, просить врахувати дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , які характеризують його виключено з позитивної сторони та допитати свідків, які володіють інформацією щодо поведінки підозрюваного у соціумі, його особистих якостей та негативних наслідків, які можуть настати при перебуванні ОСОБА_6 в умовах ізоляції від суспільства.

Судове провадження розглядається за відсутності підозрюваного та його захисників-адвокатів, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Також апеляційний суд враховує подану підозрюваним ОСОБА_6 заяву про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого.

Разом з тим, подані захисниками-адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заяви, в яких останні відмовляються від апеляційних скарг на ухвалу слідчого судді від 30.03.2023 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не містять відомостей щодо погодження такої відмови з особою, в інтересах якої подані апеляційні скарги, а тому ця відмова, в силу положень ст. 403 КПК України, не може бути прийнята апеляційним судом.

Разом з тим, судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

-6-

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 цього Кодексу.

В порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити,чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини,які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати,що існує хоча б один із ризиків,передбачених ст. 177КПК України,і на які вказує слідчий,прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідив та перевірив наведені у ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які власне викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу.

-7-

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 25.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000063, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

24.03.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 30.03.2023 за клопотанням слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність слідчим обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 177, 183 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Як встановив слідчий суддя і це підтверджується матеріалами судового провадження, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, а тому перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, потерпілого, експертів та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, на цій стадії досудового розслідування доведена слідчим і прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення,

-8-

передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. В ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, зокрема: заявою ОСОБА_10 від 17.03.2022 щодо вжиття заходів до працівників поліції Ужгородського РУП; заявою ОСОБА_10 про злочин від 24.03.2022; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 28.03.2022; аудіозаписом із флеш-накопичувача; протоколом огляду флеш-накопичувача від 29.03.2022; стенограмою до протоколу огляду від 29.03.2022; довідкою з КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради про наявність в ОСОБА_10 тілесних ушкоджень; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 02.04.2022; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_10 від 09.04.2022; відповіддю на запит слідчого із КНП «Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги» від 31.03.2022; висновком судово-медичної експертизи № 115 від 08.04.2022; копією сторінок журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Ужгородського РУП; планом-розстановкою нарядів Ужгородського РУП від 15.03.2022; протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2022; додатковим висновком судово-медичної експертизи № 162 від 24.06.2022; допитом свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту поліцейських Ужгородського УПО, а саме: свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 22.07.2022; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 22.07.2022; висновком службового розслідування за фактом неправомірних дій з боку окремих працівників Ужгородського РУП від 09.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 06.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ; висновком експерта (фоноскопія) від 01.06.2022 та іншими матеріалами судового провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, обставини його вчинення, його підвищену суспільну небезпечність, існуючі в даному провадженні ризики, особу підозрюваного, апеляційний суд приходить до висновку, що всупереч доводам апеляційних скарг, слідчим та прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції була повністю доведена неможливість застосування відносно підозрюваного

-9-

іншого більш м`якого запобіжного заходу, що в своїй ухвалі при застосуванні відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовано прийняв до уваги слідчий суддя.

Перевіряючи доводи сторони захисту на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, потерпілого, експертів та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, оскільки на даній стадії кримінального провадження, суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки стадія розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не є стадією розгляду судом кримінального провадження по суті пред`явленої підозри.

Апеляційний суд наголошує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою відповідно до положень ч. 1 ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, а також кваліфікації дій підозрюваного, буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

З урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 та практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази, у своїй сукупності, на даній стадії судового розгляду, вказують на обґрунтованість пред`явленої останньому підозри у вчиненні інкримінованого йому діяння, а тому доводи сторони захисту в частині відсутності обґрунтованості підозри, колегія суддів вважає безпідставними і такі відхиляє.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегією суддів під час апеляційного розгляду скарги не встановлено, навіть з урахуванням доповнень, внесених захисником-адвокатом ОСОБА_8 до апеляційної скарги.

Вимоги доповненої апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 про необхідність урахування даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 та про допит свідків, які володіють інформацією щодо поведінки підозрюваного у соціумі, його особистих якостей та негативних наслідків, які можуть настати при перебуванні ОСОБА_6 в умовах ізоляції від суспільства, колегія суддів відхиляє, оскільки в судове засідання адвокат ОСОБА_8 не з`явився, клопотання, зокрема, про допит свідків не підтримав.

Більш того, посилання захисника-адвоката ОСОБА_8 на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 та їх документальне підтвердження, частково були предметом розгляду та вирішення слідчого судді й на думку апеляційного суду, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення, вони не є визначальними аргументами для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

-10-

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у підозрюваного ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Наведені захисниками доводи щодо відсутності у ОСОБА_6 судимості, наявності постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, а також неповнолітньої дитини на утриманні, були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею, у зв`язку з чим визнано недоведеним наявність існування ризику переховування підозрюваного від слідства та суду, оскільки наявність цих обставин, значно мінімізує ймовірність настання такого ризику. Однак, на переконання апеляційного суду, зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів приходить до висновку, що на цій стадії досудового розслідування, органом досудового розслідування доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», а тому апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту про необхідність визначення ОСОБА_6 розміру застави, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Положенням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно з повідомленням про підозру, ОСОБА_6 підозрюється у перевищенні влади або службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчиненими групою осіб, без попередньої змови між собою.

Тому, на переконання колегії суддів, при обранні підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею правомірно не визначено розмір застави, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також з огляду на те, що покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених запобіжним заходом у виді застави, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а відтак не мінімізує вищевказані ризики для кримінального провадження.

-11-

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог статей 177, 178, 182, 183 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів враховує також і той факт, що відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023, відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023, щодо ОСОБА_9 ,-без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді