Номер провадження: 11-сс/813/1240/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та з використанням системи «EasyCon» матеріали справи за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вагаршапат Республіки Вірменія, громадянина України, за національністю вірменина, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000512 від 28.06.2023 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, скоєного за версією органу досудового розслідування за наступних обставин.

24.06.2023 року, приблизно о 12:40 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України №254/2023 від 01.05.2023 року, затвердженого Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023 року частково змінено ст.1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року №2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року №2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ), Указом Президента України №757 від 07.11.2022 року, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 року, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 8419-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. 20.05.2023 року строком на 90 діб та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022 року, ОСОБА_10 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебували за адресою: АДРЕСА_2 .

Маючи намір на викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення з корисливих мотивів, ОСОБА_10 разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, розподіливши між собою ролі, вирішили вчинити крадіжку цінного майна, яке перебувало у квартирі АДРЕСА_3 , шляхом проникнення до вказаної квартири за допомогою ключів від вхідної двері.

З метою реалізації свого злочинного умислу та діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, відповідно до відведених кожному ролей у вчиненні злочину, ОСОБА_10 у невстановленому досудовому розслідуванні часу та місці отримавши ключі від вхідних дверей квартири квартирі АДРЕСА_3 , піднявся на 15-й поверх зазначеного будинку та направився до вище вказаної квартири, у свою чергу невстановлена досудовим розслідуванням особа перебувала біля зазначеного будинку контролюючи обстановку.

В цей час, ОСОБА_10 , у ролі виконавця, переконавшись в тому, що в середині квартирі нікого немає та його дії залишаються непомітними для сторонніх осіб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом відкриття ключами вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки забрав цінне майно, що належить ОСОБА_12 , а саме з картонної коробки у гардеробній викрав грошові кошти в сумі 500000 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 24.06.2023 року, становило 18284300 грн.

В подальшому ОСОБА_10 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріального збитку в особливо великих розмірах на загальну суму 18284300 грн.

06.07.2023 року ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України та наступного дня, тобто 07.07.2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

07.07.2023 року старший слідчий СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 18284300 грн.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_10 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком на 60 (шістдесят) діб, в межах строку досудового розслідування, до 03.09.2023 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18278040 (вісімнадцять мільйонів двісті сімдесят вісім тисяч сорок) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просять:

-захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визнати незаконним його затримання 06.07.2023 року без ухвали слідчого судді за відсутності підстав, передбачених ч.1 ст.208, п.6 ч.1 ст.615 КПК України;

Захисник ОСОБА_8 вказує, що підозра є необґрунтованою, затримання ОСОБА_10 незаконне, ризики у кримінальному провадженні не доведені, а також визначено непомірний для підозрюваного розмір застави.

Захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. Захисник зазначає, що ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені, не враховані дані про особу підозрюваного, а також визначено непомірний для підозрюваного розмір застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

07.08.2023 року в судовому засіданні колегією суддів задоволено самовідвід захисника ОСОБА_11 від надання правової допомоги підозрюваному ОСОБА_10 у даній справі, з тих підстав, що адвокат ОСОБА_11 здійснював захист підозрюваного на підставі доручення від 07.07.2023 року Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Одеській області, однак станом на даний час захист ОСОБА_10 також здійснюють адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі договорів про надання правової допомоги від 11.07.2023 року та 31.07.2023 року, що відповідно виключає участь захисника ОСОБА_11 , який був призначений РЦБВПД.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду; здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який не працює, не має легальних джерел доходів, та станом на даний час притягується до кримінальної відповідальності за іншими кримінальними провадженнями.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в цілому правильно врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації органом досудового розслідування його дій, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, та докази, надані прокурором в судовому засіданні, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_10 можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Доводи захисника про необґрунтованість підозри з посиланням на те, що у сім`ї потерпілих не могло бути грошових коштів у сумі 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США, у викраденні яких за версією органу досудового розслідування підозрюється ОСОБА_10 , колегія суддів визнає непереконливими, оскільки на даному етапі досудового розслідування у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів суму викрадених коштів, з огляду на те, що при прийнятті заяви про вчинення злочину потерпілі були повідомлені про кримінальну відповідальність. Крім того, вказані обставини потребують додаткової перевірки в ході подальшого досудового розслідування в сукупності з іншими доказами, які є в розпорядженні органу досудового розслідування на даний час та можуть бути здобуті в подальшому.

Доводи сторони захисту про те, що потерпілі мали непогашені зобов`язання перед третіми особами та з метою виправдання неможливості їх виконання здійснили інсценування крадіжки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені доказами.

Щодо посилань сторони захисту про наявність суперечностей у кримінальному провадженні стосовно: конкретного місця викрадення грошових коштів (з коробки чи із валізи), а також щодо способу проникнення до квартири (за допомогою дублікатів ключів чи внаслідок злому замка вхідних дверей квартири); щодо не перевірки версії можливої причетності до злочину домогосподарки на ім`я ОСОБА_14 , або сестри потерпілого ОСОБА_15 та її чоловіка ОСОБА_16 ; щодо не доведення перебування підозрюваного у квартирі потерпілих; колегія суддів наголошує, що всі обставини скоєного кримінального правопорушення, в тому числі всі можливі версії, будуть встановлені в ході досудового розслідування, яке ще триває та перебуває на початковій стадії.

Заперечення стороною захисту обставин скоєння підозрюваним злочину, з посиланням на те, що на момент події злочину, а саме 24.06.2023 року, останній не знаходився в м. Одесі, а перебував у м. Києві, колегія суддів також визнає такими, що мають бути перевірені подальшого розслідування кримінального правопорушення, оскільки стороною обвинувачення висунута інша версія подій, на підтвердження якої до клопотання долучені відповідні докази, очевидна недопустимість яких стороною захисту не доведена.

Твердження сторони захисту щодо незаконності затримання підозрюваного ОСОБА_10 , колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Доводи сторони захисту стосовно того, що протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , а також протокол допиту свідка ОСОБА_18 , складені та процесуальні дії проведені не уповноваженою особою, а саме слідчим ОСОБА_19 , колегія суддів визнає неспроможними, оскільки згідно наданої прокурором в судовому засіданні копією постанови начальника СВ відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 від 29.06.2023 року, слідчий ОСОБА_19 входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні. Крім того, відомості про вказаного слідчого зазначені у витягу з ЄРДР, який долучений до клопотання.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими посилання сторони захисту про те, що органом досудового розслідування майже єдиним доказом представлена Довідка СКП ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яка не може бути доказом, з огляду на відсутність дати, часу та місця її складання, даних та підпису посадової особи, яка його склала та ін., оскільки обґрунтованість підозри підтверджується сукупністю інших доказів, долучених до клопотання.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри з посиланням на відсутність в матеріалах клопотання довідок до протоколів про пред`явлення особи для впізнання та протоколів допитів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , на які містяться посилання в оскарженій ухвалі, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки копії вказаних документів надані прокурором в судовому засіданні апеляційного суду.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_10 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки він на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_10 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 не має правових підстав покинути територію України, оскільки є громадянином України та є особою призивного віку, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки загальновідомими є факти виїзду за територію країни і в незаконний спосіб (відомості міститься у відкритих джерелах засобів масової інформації), що в свою чергу не спростовує наявності ризику можливого переховування підозрюваного.

Оцінюючи ризик можливого переховування підозрюваного ОСОБА_10 , колегія суддів також враховує дані про його особу, які підозрюваний в судовому засіданні апеляційного суду вочевидь приховав, відповідаючи на запитання суду.

Так, відповідно до відомостей Єдиного реєстру судових рішень (далі ЄРСР), підозрюваний ОСОБА_10 є раніше судимим:

- 24.01.2017 року Печерським районним судом м. Києва за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням відповідних обов`язків, визначених ст.76 КК України (справа №757/63686/16-к, кримінальне провадження №0007433 від 15.11.2016 року). ЄРСР не містить відомостей щодо оскарження чи скасування вказаного вироку;

- 13.03.2023 року Обухівським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням відповідних обов`язків, визначених ст.76 КК України (справа №372/2246/20, провадження №1-кп-27/23, кримінальне провадження №0000777 від 13.05.2020 року. Дата набрання законної сили 12.07.2023 року).

12.07.2023 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_25 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2023 року щодо ОСОБА_10 закрито, у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Крім того, як було встановлено слідчим суддею та підтверджується ЄДРСР ОСОБА_10 на теперішній час також притягується до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України в кримінальному провадженні №0003310 від 18.05.2017 року за ч.3 ст.185 КК України, яке перебуває на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області (справа №569/10842/17).

Згідно відкритої інформації, яка розміщена на сайті Рівненського міського суду Рівненської області у вкладці «Стан розгляду справ» вбачається, що дата судового засідання у справі №569/10842/17 щодо ОСОБА_10 була призначена на 10:30 год. 14.06.2023 року.

Окрім цього, ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України в кримінальному провадженні № 0002505 від 11.06.2018 року, яке перебуває на розгляді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/38324/18-к).

Згідно відкритої інформації, яка розміщена на сайті Печерського районного суду м. Києва у вкладці «Стан розгляду справ» вбачається, що судове засідання у справі №757/38324/18-к щодо ОСОБА_10 призначено на 13:45 год. 06.11.2023 року.

З вищевикладеного вбачається, що підозрюваний ОСОБА_10 має дві судимості за скоєння тяжких злочинів проти власності, а також станом на даний час притягується за двома іншими кримінальними провадженнями за обвинуваченням у скоєнні аналогічних тяжких корисливих злочинів, які перебувають на розгляді судів.

За таких підстав доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_10 є раніше не судимим, колегія суддів визнає безпідставними.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_10 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який є не працевлаштованим, законних джерел доходу немає, є раніше судимим, наразі притягується до кримінальної відповідності за двома іншими кримінальними провадженнями за скоєння тяжких злочинів проти власності, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення стосовно існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_10 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на них, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За наведених підстав, заперечення стороною захисту існування ризику можливого здійснення незаконного впливу на свідків, з посиланням на те, що під час допиту свідки попереджались про кримінальну відповідальність та їх покази є зафіксованими, колегія суддів визнає неспроможними.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного та сама підозра у вчиненні інкримінованих ОСОБА_10 дій, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам процесуального закону в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

Так, в клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у сумі 18284300 (вісімнадцять мільйонів двісті вісімдесят чотири тисячі триста) грн.

У резолютивній частині оскарженої ухвали слідчий суддя вказав про повне задоволення клопотання слідчого, однак при обранні запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою застосував альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18278040 (вісімнадцять мільйонів двісті сімдесят вісім тисяч сорок) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави. Дана обставина свідчить про фактичне часткове задоволення клопотання слідчого.

Із мотивувальної частини ухвали вбачається, що при визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував: тяжкість злочину, встановлені судом обставини та ризики, майновий стан підозрюваного, який в ході протиправної діяльності суттєво збагатився, а також вчинення злочину в період воєнного стану в країні, та дійшов висновку про необхідність призначення підозрюваному застави в розмірі 6810 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18278040 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначені розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий суддя не дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК.

Так, відповідно до зазначеної норми процесуального закону, розмір застави визначається у таких межах:

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, слідчим суддею не було враховано майновий стан підозрюваного ОСОБА_10 , та призначено непомірний для нього розмір застави, і таке рішення фактично ухвалене з посиланням на розмір спричиненої шкоди, завданої злочином, який інкримінується підозрюваному, що не заперечувала сторона обвинувачення в суді апеляційної інстанції.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновками викладеними в другому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру, а також необхідності ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі спроможності підозрюваного сплатити визначений розмір застави, та задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі. Також в цьому рішенні ЄПСЛ зазначив, що ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

Таким чином, слід констатувати, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується ОСОБА_10 , який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, слідчий та прокурор не мали права ініціювати перед слідчим суддею обрання запобіжного заходу у виді застави в розмірі 18284300 грн., який настільки перевищує максимальний розмір застави у даній категорії злочинів без належного обґрунтування (окрім посилання на розмір шкоди), а слідчий суддя, відповідно, не мав законних підстав для визначення розміру застави у сумі 18278040 грн., що також занадто перевищує розміри визначені положеннями п.3 ч.5 ст.182 КПК, при цьому не мотивуючи свого рішення в цій частині.

Колегія суддів вважає неприпустимим висновки слідчого судді стосовно того, що однією з підстав, яка вплинула на визначення розміру застави слідчим суддею, стала констатація факту того, що в ході протиправної діяльності підозрюваний суттєво збагатився, оскільки вина ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні може бути встановлена виключно за результатами розгляду справи судом по суті пред`явленого обвинувачення у разі звернення прокурора до суду з відповідним обвинувальним актом.

Також колегія суддів вважає неприйнятним посилання слідчого судді, як на підставу виключного випадку призначення розміру застави, який значно перевищує встановлені кримінально процесуальним законодавством межі, на введення воєнного стану в країні, оскільки це є однією із кваліфікуючих ознак інкримінованого ОСОБА_10 злочину, а тому не може слугувати виключним випадком призначення завищеного розміру застави, оскільки не слугуватиме завданню та меті, які мають бути досягнуті із застосуванням вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, в розумінні ч.1 ст.177 КПК.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що з журналу судового засідання та з оскарженої ухвали не вбачається перевірка слідчим суддею та врахування дійсного майнового стану підозрюваного ОСОБА_10 при визначенні розміру застави.

Окрім цього, колегія суддів наголошує, що сума завдання шкоди не може бути єдиним чинником призначення завищеного розміру застави, в тому числі і з огляду на те, що розмір завданої злочином шкоди має бути перевірено в ході досудового розслідування, яке ще триває.

На переконання колегії суддів, сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує визначення великої суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та інше.

З врахуванням наведених вище обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК.

При вирішенні цього питання, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_10 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вже не вперше вчинив особливо тяжкий злочин прости власності.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає, що той розмір застави, про який просить визначити сторона обвинувачення, є явно необґрунтованим та непомірним з огляду на недоведеність відповідного фінансового стану підозрюваного та його оточення.

Разом з тим, вважаючи наявним виключного випадку для визначення розміру застави в даній справі, колегія суддів враховує, як обставини кримінального провадження, тяжкість злочину, так і особу підозрюваного ОСОБА_10 , який є раніше судимим, станом на даний час притягується ще за двома кримінальними провадженнями у скоєнні тяжких злочинів проти власності, а також той факт, що раніше відносно нього вже неодноразово застосовувався альтернативний запобіжний захід у виді застави різних розмірів в межах ст.182 КПК. Однак такий запобіжний захід, як свідчать дані про особу підозрюваного, вочевидь виявлявся недостатнім для забезпечення належної право слухняної поведінки підозрюваного у суспільстві, оскільки після внесення немалих грошових коштів в якості застави, ОСОБА_10 повторно вчиняв нові тяжкі корисливі злочини.

Так, з ЄДРСР вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року в кримінальному провадженні №0007433 від 15.11.2016 року за ч.3 ст.185 КК України до підозрюваного ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 20 (двадцяти) мінімальних зарплат у сумі 29000 (двадцять дев`ять тисяч) грн. (справа №757/56579/16-к).

Згідно довідки №89-/51004 від 04.07.2023 року ОСОБА_10 18.11.2016 року було звільнено із слідчого ізолятору, у зв`язку із внесенням застави у сумі 29000 (двадцять дев`ять тисяч) грн. (а.п.71-73).

19.05.2017 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області в кримінальному провадженні №0003310 від 18.05.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до підозрюваного ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у суму 129920 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. (справа №569/7731/17).

14.07.2017 року та 06.09.2017 року ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою (справа №569/10842/17).

31.10.2017 року, 18.12.2017 року та 14.02.2018 року ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_10 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134720 (сто тридцять чотири тисячі сімсот двадцять) грн. (справа №569/10842/17).

12.04.2018 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_10 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та змінено розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави із 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в 2018 році становить 140960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) грн., на тримання під вартою із встановленням розміру застави у розмірі 60 (шістдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105720 (сто п`ять тисяч сімсот двадцять) грн. (справа №569/10842/17).

04.05.2018 року ОСОБА_10 було звільнено із слідчого ізолятору, у зв`язку із внесенням застави у сумі 105720 (сто п`ять тисяч сімсот двадцять) грн., що підтверджується довідкою №89-/51004 від 04.07.2023 року.

13.06.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні №0002505 від 11.06.2018 року до підозрюваного ОСОБА_10 знову було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 52860 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. (справа №757/29098/18-к).

04.07.2018 року ОСОБА_10 було звільнено із Київського слідчого ізолятору, у зв`язку із внесенням застави в розмірі 52860 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят) грн., що підтверджується довідкою №89-/51004 від 04.07.2023 року.

15.05.2020 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області в кримінальному провадженні №0000777 від 13.05.2020 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63060 (шістдесят три тисячі шістдесят) грн. (справа №372/1514/20, провадження №1-кс-559/20).

Згідно довідки №89-/51004 від 04.07.2023 року, 18.05.2020 року ОСОБА_10 знову було звільнено із слідчого ізолятору, у зв`язку із внесенням застави в розмірі 63060 (шістдесят три тисячі шістдесят) грн.

З викладеного вбачається, що відносно підозрюваного ОСОБА_10 вже неодноразово застосовувався альтернативний запобіжний захід у виді застави в інших кримінальних провадженнях різних та достатньо великих розмірах, але в межах визначених ст.182 КПК.

Однак, як свідчать дані про особу підозрюваного, вказані розміри застав виявилися недостатніми, зокрема не стали тими достатніми стримуючими засобами, які б здатні були відбити у ОСОБА_10 бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню та знову вчиняти тяжкі злочини проти власності за новими епізодами, за які він вже був засуджений та які йому інкримінуються на даний час, а також в даному кримінальному провадженні, в якому він підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину проти власності.

З огляду на наведене, колегія суддів, враховуючи обставини даного кримінального провадження, а саме: тяжкість злочину та особу підозрюваного, приходить до висновку про існування виключного випадку, за якого у разі призначення застави як альтернативного запобіжного заходу у межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні, що дає законні підстави для визначення застави у більшому розмірі, ніж передбаченого зазначеною нормою процесуального закону.

Таким чином, враховуючи те, що слідчим суддею не в повному обсязі дотримано вимоги КПК, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги захисників задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.

Покладаючи на підозрюваного ОСОБА_10 відповідні обов`язки, між іншими, колегія суддів, у разі внесення застави, вважає за необхідне покласти на нього обов`язок не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження та розумного строку кримінального провадження (ст.ст. 2, 28 КПК).

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 03.09.2023 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_10 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 2684000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 16.08.2023 року; Заставна сума за підозрюваного ОСОБА_10 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/1240/23; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_10 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

2)не відлучатися із м. Одеси, без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та місця робити, контактних номерів мобільного телефону;

4)утриматися від спілкування із потерпілим, свідками та іншими учасниками кримінального провадження визначеними слідчим, або прокурором;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6)носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_10 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язків становить до 03.09.2023 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4