КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3316/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000713 від 13.09.2022 та накладено арешт на грошові кошти та видаткові операції, які знаходяться на банківських рахунках належних підозрюваній ОСОБА_6 , відкритих у АТ «Універсал Банк», а саме: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 .

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, підозрювана ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000713 від 13.09.2022.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання відбувся без повідомлення її та захисника, а також, всупереч вимог ч.7 ст.173 КПК України, жодним чином суд не повідомив її та захисника про те, що 24 жовтня 2022 року була винесена ухвала про арешт майна, про даний факт вона дізналась від співробітників АТ «Універсал Банк» при спробі скористатися коштами, які зберігались на карткових рахунках.

Копію оскаржуваної ухвали, у встановленому порядку, отримано не було, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вона не була поміщена і відсутня до цього часу. 30.01.2023 року нею, з метою отримання копії вказаної ухвали суду від 24.10.22 р. на електронну адресу Печерського районного суду м. Київа була направлена відповідна заява. Проте лише 05.05.2023 року, при особистому зверненні до канцелярії Печерського районного суду м. Києва їй була видана копія ухвали суду від 24.10.22 року.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх на це підстав, та з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Апелянт вказує на те, що слідчий суддя формально віднісся до дослідження клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження, та звертає увагу на те, що розміщені на рахунках кошти є її доходом від здійснення підприємницької діяльності в період 2021-2022 року та є єдиним джерелом її існування. Враховуючи військовий стан в державі, накладений на них арешт позбавляє можливості її матеріального забезпечення, вона не може здійснювати свою професійну діяльність брокера.

Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача за наявності доказів добросовісності набуття.

Слідча суддя не надала належної оцінки, що у відповідності до матеріалів кримінального провадження, вона як митний брокер, відповідно до реєстру митних брокерів має дозвіл на провадження митної брокерської діяльності від 04.07.2017 за № АА 001382, а отже, є особою, уповноваженою здійснювати в інтересах третіх осіб декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України на підставі договору. В період з серпня 2018 року по листопад 2019 року виконувала свою професійну діяльність, та не є суб`єктом відповідальності за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 364 КК України та також така кваліфікація є суперечливою з кваліфікацією цих же дій за ч.4 ст.358 КК України, а тому вона не може нести відповідальність за вказаними статтями в тому числі, як конфіскація майна та спеціальна конфіскація.

Таким чином, твердження слідчого судді про достатність даних, які вказують на обґрунтованість підозри її у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаною кваліфікацією є передчасним і помилковим та суперечить нормам матеріального права, щодо правової кваліфікації її дій.

Також апелянт вважає, що розмір шкоди завданий даним кримінальним правопорушенням є явно неспіврозмірним розміру конфіскації майна, також слідчим взагалі не вказано правову підставу для арешту майна, що є порушенням норм чинного КПК України. Слідча у клопотання не довела і не могла надати будь-які докази до клопотання про походження коштів, на вказаних рахунках, незаконним та злочинним шляхом, а тим більше, які пов`язані з обставинами кримінального провадження.

В судове засідання власника майна підозрювана ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_9 не заявилися. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином. Проте від адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах власника майна (підозрюваної) ОСОБА_6 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду у їх відсутність. Також останній зазначив в даному клопотанні, що вимоги апеляційної скарги вони підтримують та просять її задовольнити.

З урахуванням зазначеного, а також думки прокурора, який вважав за можливе проводи апеляційний розгляд у відсутності власника майна підозрювана ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна підозрюваної ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та її представника, у відповідності до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, проте матеріали справи не містять відомостей про направлення копії ухвали власнику майна. Однак як зазначає апелянт, що отримала ухвалу 05.05.2023 року, при особистому зверненні до канцелярії Печерського районного суду м. Києва. Іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000713 від 13.09.2022, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно влітку 2018 року, більш точну дату на даний час органом досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 27.08.2018, у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел направлений на ухилення від сплати податків, митних зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, під час митного оформлення товару, що імпортується на територію України - транспортних засобів, що використовувались, що призведе до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах, з метою особистого збагачення.

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_10 у період з серпня 2018 року по листопад 2019 року, достовірно знаючи та усвідомлюючи злочинність своїх дій та те, що самостійно досягнути злочинного умислу не має можливості, усвідомлюючи, що діяльність створюваної ним організованої групи буде нести протиправний характер, створить загрозу суспільній безпеці і бажаючи настання таких наслідків, утворив організовану групу та налагодив схему ввезення на митну територію України вантажних транспортних засобів, що використовувалися, з території країн Європейського Союзу, за допомогою підконтрольних юридичних осіб, подальшого їх митного оформлення із використанням підроблених документів, підбурювання службових осіб органів податків і зборів до зловживання службовим становищем, з метою ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у особливо великих розмірах.

До складу організованої групи ОСОБА_10 залучено ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та інших, невстановлених на даний час органом досудового розслідування осіб, спільно з якими був розроблений злочинний план, із чітким розподілом обов`язків.

З метою реалізації злочинного плану, ОСОБА_10 створено ТОВ «Рівне Кар» (), при цьому директором призначив свою дружину - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ТОВ «Каре РВ» (), директором якого призначив раніше знайомого, підконтрольного йому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких залучено до участі в організованій групі, на що вони погодились.

В подальшому, перебуваючи на території м. Рівне та м. Житомир, точний час та місце в ході розслідування не встановлено, але не пізніше 21.09.2018, ОСОБА_10 як засновник підприємств, а також ОСОБА_11 як директор ТОВ «Рівне Кар» та ОСОБА_12 як директор ТОВ «Каре РВ», підшукали в якості співучасників вчинення злочинів для виконання своїх ролей у складі організованої групи наступних осіб: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , довівши до їх відома суть злочинного плану та роль кожного у ньому.

На виконання злочинного плану між ФОП ОСОБА_6 та декларантом ТОВ «Рівне Кар» 20.09.2018 укладено договір № 20/09, а також 18.06.2019 укладено договір з декларантом ТОВ «Каре РВ» № 18/06 про надання послуг митного брокера.

Діючи відповідно до узгодженого злочинного плану, директором ТОВ «Каре РВ» ОСОБА_12 з використанням програми для заповнення митних декларацій «MD-Declaration» подано попередню митну декларацію ЕЕ №UА101000/2019/906916 із внесенням до неї неправдивої інформації щодо року виготовлення та дати введення в експлуатацію транспортного засобу з ідентифікаційним номером кузова - НОМЕР_4 , який буде ввезено намитну територію України, а саме - 2014 рік.

В подальшому, під час перетину державного кордону України на Львівській митниці Держмитслужби, перевізник транспортного засобу - автомобіля вантажногомарки «Mercedes-Benz» з ідентифікаційним номером кузова - НОМЕР_4 , ОСОБА_20 пред`явив для оформлення в`їзду на митну територію України пакет документів, які є достатніми для ідентифікації товарів та необхідні для прийняття рішення про пропуск їх через митний кордон України, передані йому представником роботодавця - ТОВ «Каре РВ», серед яких органу державної влади було також надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Швейцарської Конфедерації з реєстраційним номером НОМЕР_5 , яке є таким, що не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу.

Діючи відповідно до раніше розробленого злочинного плану, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.06.2019 представник ТОВ «Карс РВ», за погодженням з директором товариства ОСОБА_12 передав митному брокеру ОСОБА_6 пакет документів на автомобіль вантажний марки «Mercedes-Benz» з ідентифікаційним номером кузова - НОМЕР_4 для здійснення подальшого митного оформлення в органах Держмитслужби із використанням завідомо підробленого офіційного документу.

21.06.2019 ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Житомир, вул. Чуднівська, 103-Б, корп. 1, за допомогою програми для заповнення митних декларацій - «MD-Declaration», під час митного оформлення товару - вантажного автомобілю марки «Mercedes-Benz», ідентифікаційним номером кузова - НОМЕР_4 , створила та подала до офіційної інформаційної бази Держмитслужби України електронну декларацію UА101070/2019/036175 за допомогою митно-брокерської програми в яку умисно не внесла відомості щодо дати виготовлення даного транспортного засобу, вказавши при цьому недостовірну інформацію щодо календарного року виготовлення транспортного засобу - 2014 рік, що призвело до невірного застосовування ставкиакцизного податку та, як наслідок, невірного розрахунку податку з доданої вартості.

Крім того, ОСОБА_6 додала до митної декларації № UА101070/2019/036175 сканкопії завідомо підробленого документу - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Швейцарської Конфедерації з реєстраційним номером НОМЕР_5 , пред`явивши його уповноваженим особам державного органу - Держмитслужби України, з метою настання юридичних наслідків - митного оформлення транспортного засобу за заниженим тарифом акцизного податку.

Після чого, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, протиправно, відповідно до заздалегідь обумовленого з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та іншими учасниками організованої групи плану, на вимогу іншогоучасника організованої групи - державного інспектора митного посту «Житомирцентральний» Житомирської митниці Держмитслужби України ОСОБА_19 , подану через інформаційну базу митних органів АСМО «Інспектор», з метою наданнявигляду законності діям з митного оформлення транспортного засобу та ретельності перевірки, подала для митного оформлення на митний пост «Житомир-Центральний»(Житомирська область, с. Оліївка, вул. Садова, 4) пакет документів в паперовому вигляді, в тому числі інвойс (рахунок - фактуру) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , які містять завідомо неправдиві відомості, щодофактичного відправника та дати першої реєстрації імпортованого транспортного засобу, на підставі яких створювалась електронна митна декларація.

В свою чергу, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, за вказівкою ОСОБА_10 та директора ТОВ «Каре РВ» ОСОБА_12 , умисно,протиправно, в межах єдиного з іншими членами організованої групи злочинного умислу, достовірно знаючи про те, що до електронної декларації № UА101070/2019/036175 внесені недостовірні дані щодо суми обов`язкових платежів, перерахувала до державного бюджету акцизного податку в розмірі 3 979,37 грн. та податку на додану вартість в розмірі 64 099,05 грн., хоча повинна булаперерахувати 159 174.78 грн. та 95 138,13 грн. відповідно, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті акцизного податку на суму 155 195,41 грн. таподатку на додану вартість на суму 31 039,08 грн.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.06.2019, перебуваючи у приміщенні відділу митного оформлення №1 митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці ДФС, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Садова, 4. отримавши через інформаційну базу АСМО «Інспектор» електронну митну декларацію ТОВ «Каре РВ» () № UА101070/2019/036175, з метою прикриття своєї злочинної діяльності та надання своїм діям вигляду законності, під час митного оформлення вказаної митної декларації ОСОБА_19 за погодженням з іншими членами організованої групи використовував завідомо підроблені документи - свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу та недостовірну інформацію, що має значення для оподаткування, а саме щодо року виготовлення транспортного засобу та дати його першої реєстрації.

Встановлено, що у декларацію типу «ІМ40ДЕ» № UА101070/2019/036175, яка подана до митного оформлення 21.06.2019 декларантом внесено недостовірну інформацію, що має значення для визначення розміру митних платежів, щодо вантажного автомобіля: марка - «Mercedes-Benz»; модель - Atego; номер шасі - НОМЕР_4 ; такий, що був в використанні, а саме - в графу 31 «календарний рік виготовлення - 2014; модельний рік виготовлення - 2014», а також подано до державного органу свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу Швейцарської Конфедерації з реєстраційним номером НОМЕР_5 , яке не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу.

Під час митного оформлення за митною декларацією № UА101070/2019/036175, за митне оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості у 287 741,72 грн. декларантом сплачено акцизний податок у сумі 3 979,37 грн. та податок на додану вартість в сумі 64 099,05 грн.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи при зіставленні належних та фактично сплачених сум акцизного податку та податку на додану вартість, заниження податкових зобов`язань з акцизного податку та податку на додану вартість, під час оформлення митної декларації № UА101070/2019/036175 підтверджується документально, а саме сума заниження акцизного податку становить 155 195,41 грн., сума заниження податку на додану вартість становить 31 039,08 грн.

В подальшому, у порушення вищезазначених норм, відповідно до плану відомого всім учасникам групи, діючи умисно за попередньою змовою групою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, надаючи недостовірні відомості, що мають значення для оподаткування за такою самою процедурою організованою групою здійснено митне оформлення транспортних засобів ТОВ «Рівне Кар» та ТОВ «Каре РВ» за 192 митними деклараціями та занижено податкове зобов`язання по сплаті акцизного податку на суму 18 641 377,82 грн. та занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 3 728 275,54 грн., а всього на загальну суму 22 369 653, 36 грн., що є особливо великим розміром.

29.09.2022 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Житомир, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру про вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України.

У ході досудового розслідування проведені судово-економічні експертизи (висновок експерта ІСТЕ СБУ №23/7 від 22.02.2022, висновок експерта ІСТЕ СБУ № 17/7 від 17.02.2022), відповідно до яких встановлено, що діями членів організованої ОСОБА_10 групи, а саме діями службових осіб ТОВ «Каре РВ» та ТОВ «Рівне Кар» нанесено збитків Державному бюджету України на загальну суму 38 333 519,6 гривень, що підтверджується документально.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , належать розрахункові рахунки в АТ «Універсал Банк», а саме: № НОМЕР_1 відкритий 20.12.2021; № НОМЕР_2 відкритий 20.12.2021; № НОМЕР_3 відкритий 20.12.2021;

20.10.2022 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти та видаткові операції, які знаходяться на банківських рахунках належних підозрюваній ОСОБА_6 , відкритих у АТ «Універсал Банк», а саме: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 .

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор, з урахуванням вище зазначеного також послався на те, що метою накладення арешту на майно відповідно до пункту 2, 3 та 4, частини 2 ст. 170 КПК України є забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та наявність достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певного діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

24.10.2022 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на грошові кошти та видаткові операції, які знаходяться на банківських рахунках належних підозрюваній ОСОБА_6 , відкритих у АТ «Універсал Банк», а саме: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000713 від 13.09.2022, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України,слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на грошові кошти та видаткові операції, які знаходяться на вище зазначених банківських рахунках, які належать підозрюваній ОСОБА_6 , а саме, що в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України, і що вказані грошові кошти, розміщені на її рахунках підлягатимуть можливій подальшій спеціальній конфіскації у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, як додаткового виду покарання, а також врахував, що санкція ч. 3 ст. 212 КК України передбачає такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відтак клопотання слідчого підлягало задоволенню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України, можливість спеціальної конфіскації майна та конфіскації майна, як виду покарання, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваної.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (підозрюваної) з метою забезпечення запобігання

можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Увідповідності до змісту ст. 368 КПК України питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна підозрюваній ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна підозрюваної ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4