ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4429/22 Номер провадження 11-кп/814/1222/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безручки, Полтавського району Полтавської області, гр. України, українця, непрацюючого, з вищою освітою, розлученого ,маючого на утриманні одну неповнолітню дитину 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених: ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених: ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

За ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 (один) року обмеження волі; ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підстав ст. 70 КК України за сукупності правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком чинності, запобіжні заходи щодо ОСОБА_6 не застосовано.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_6 вчинив кримінальні проступки за таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установ неному порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

За ч. 4 ст. 15 даного закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч.8 ст.15 даного Закону, теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

У свою чергу, зач.9 ст.15 зазначеного закону, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України, відповідно до Конвенції про дорожній рух, діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведеним положенням кореспондують норми абз.2 ч.2 ст. 16 вказаного закону, за якими водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість, згідно ч. 10 ст.15 цього закону, забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Всупереч даним положенням законодавства, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в серпні 2020 року, перебуваючи за місцем свого проживання в с. Безручки Полтавського району Полтавської області, точної дати, часу та місця слідством не встановлено, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення тракториста-машиніста, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, через мережу Інтернет замовив у невстановленої слідством особи завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_6 через мережу Інтернет надав вказаній особі фотокартку з власним зображенням, необхідну для виготовлення даного документа, та повідомив свої персональні дані, а саме прізвище, ім`я, по-батькові та дату народження.

Після чого, ОСОБА_6 від невстановленої слідством особи, в серпні 2020 року, в с. Безручки Полтавського району Полтавської області, точної дати, часу та місця слідством не встановлено, отримав поштою виготовлене на його замовлення підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 з дозволом керування транспортним засобом категорії «А1», видане, згідно його змісту: «13 серпня 2020 р. ЕУ ДПСС в Львівській обл.», бланк якого не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу, та містить фотозображення ОСОБА_6 .

Окрім того, 15.08.2022, о 12:05 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючи трактором Т-40 АМ, д/н НОМЕР_2 , що на правах приватної власності належить ОСОБА_8 , під час перевірки у нього документів працівниками поліції на тимчасовому блокпосту, розташованому на 5 км. автодороги Полтава-Котельва поблизу с. Терентїївка Полтавського району, пред`явив інспектору СРПП ВП № 2 Полтавського РУП ЕУНП в Полтавській області ОСОБА_9 завідомо підроблене посвідчення тракториста- машиніста серії НОМЕР_1 з дозволом керування транспортним засобом категорії «А1» та використав в такий спосіб завідомо підроблений документ.

Вказане посвідчення видане, згідно його змісту: «13 серпня 2020 р. ГУ ДПСС в Львівській обл.», на ім`я « ОСОБА_6 », не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу.

Умисні протиправні дії ОСОБА_6 , кваліфіковані, як кримінальні проступки, передбачені:

-ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, тобто у пособництві щодо підроблення посвідчення, яке видається установою, і яке надає право, з метою використання його іншою особою та у використанні завідомо підробленого документа;

-ч. 4 ст. 358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з вказаним вироком суду обвинувачений просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання , призначивши покарання у вигляді штрафу в сумі на розсуд суду.

На переконання принесеної апеляції вказує , що при призначенні покарання судом неналежним чином було враховано те , що він вперше притягується до кримінальної відповідальності , щиро кається , позитивно характеризується , активно сприяв розкриттю злочинів.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Позиція учасників судового провадження в судовому засіданні апеляційного суду

В судовому засіданні обвинувачений апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень кримінального процесуального законодавства.

Фактичні обставини по справі в апеляційній скарзі не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів апеляційного суду відповідно до положень ст.404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання колегія суддів вважає непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував характер вчинених обвинуваченим кримінальних проступків, їх суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання .

Врахувавши зазначені обставини, суд призначив покарання в межах санкції статті та звільнив від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Із вказаним висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Всі обставини, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, є тотожними тим, які наводились в суді першої інстанції і яким суд дав належну оцінку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, про, що йдеться в апеляції обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, колегією суддів не встановлено.

Таким чином апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4