Провадження №1-кс/523/1343/23
УХВАЛА

про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

(повний текст)

19 квітня 2023 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 17.04.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000855 від 31.05.2019 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15-ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

18.04.2023 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки відносно останнього складено повідомлення про підозру в тому, що він 01.08.2018 року приблизно о 00:30 годині, перебуваючи біля будинку №52 по вул.Вапняній в м.Одесі, діючи за попередньою змовою з іншими особами, відкрили комунікаційний колодязь, намагались заволодіти належним ОФ ПАТ «Укртелеком» кабелем зв`язку ТПП 100х2х0,4, вартістю 949,04 гривень, але були затримані працівниками Агентства безпеки «Центр».

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що за наведеним фактом, СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000855, внесеного до ЄРДР 31.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, а 05.02.2019 року слідчим ОСОБА_7 складено та прокурором ОСОБА_8 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому 17.04.2023 року.

В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який на виклики слідчого протягом тривалого проміжку часу не з`являвся та був оголошений у розшук, підозрюється у скоєнні незакінченого замаху на нетяжкий злочин, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

Вислухавши в судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як вбачається з матеріалів розглядуваного клопотання та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні незакінченого замаху на нетяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за яке у контексті приписів ст.68 КК України визначена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк до 3 років 3 місяців, у скоєнні якого вказаний підозрюваний свою провину визнав в суді у повному обсязі та пояснив, що від органів досудового розслідування не переховувався, лише змінив місце проживання та щодо оголошення його у розшук не знав.

При цьому, в обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає, на виклики слідчого не з`являється, оголошений у розшук та підозрюється у вчиненні незакінченого замаху на злочин середньої тяжкості, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування вказаного підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Однак, при оцінці наведеного у розглядуваному клопотанні ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає, що відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Так, як вбачається з матеріалів розглядуваного клопотання, 05.02.2019 року слідчим СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 складено та прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому 17.04.2023 року і присутності його захисника.

Постановою слідчого ОСОБА_7 від 31.05.2019 року досудове розслідування кримінального провадження №0000855 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, - зупинено, у зв`язку з ухиленням останнього від слідства, неявкою на виклики слідчого без поважних причин та невстановленням його місцезнаходження.

17.04.2023 року ОСОБА_6 було затримано працівниками поліції в м.Новоукраїнка Кіровоградської області на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 23.01.2023 року про надання дозволу на затримання з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, та того ж дня постановою слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 досудове розслідування кримінального провадження відновлено.

Наведені обставини з урахуванням повідомлення ОСОБА_6 про підозру у цьому кримінальному провадженні лише 17.04.2023 року обумовлюють висновок слідчого судді про сумнівне переховування останнього від органів досудового розслідування, оскільки вказана особа до вручення такого повідомлення не набула в установленому законом порядку процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0000855, а відтак проміжок часу з 31.05.2019 року (з часу зупинення кримінального провадження) до 17.04.2023 року не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Аналогічної позиції дотрималась Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 05.04.2021 року у справі №328/1109/19, провадження №51 - 5464 кмо 20.

З огляду на вимоги ст.8 КПК України та положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, слідчий суддя при розгляді даного клопотання використовує Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).

В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

Попри те, матеріалами розглядуваного клопотання та прокурором в судовому засіданні не доведено обов`язково визначених ст.183 КПК України підстав застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та в розпорядження суду не надано будь-яких доказів на підтвердження доводів сторони обвинувачення щодо переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, або повідомлення йому про підозру у вчиненні інших злочинів.

При цьому, вирішуючи питання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу, слідчим суддею приймається до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який хоча офіційно непрацевлаштований, але з огляду на пояснення сторони захисту працює за наймом; згідно з наданою в судовому засіданні довідкою УІТ є раніше не судимою особою та до кримінальної відповідальності не притягувався; перебуває у цивільному шлюбі та на утриманні має малолітню дитину; забезпечений місцем реєстрації й постійного проживання в Одеській області, що за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків підозрюваного у місці його реєстрації і постійного проживання, а у випадку застосування до останнього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, призведе до свавільного позбавлення підозрюваного свободи.

Сукупність наведених обставин, повне визнання підозрюваним ОСОБА_6 своєї провини в інкримінованих діяннях, а також надані стороною захисту пояснення, зважаючи на тяжкість інкримінованого йому кримінальному правопорушень, надає слідчому судді можливість зробити висновок про об`єктивне спростування в судовому засіданні доводів сторони обвинувачення щодо наявності означеного у клопотанні ризику та свідчить про неспівмірність запропонованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактичним обставинам справи.

Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що частково заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.7-9, 177-178, 181, 183, 194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його тяжкість та передбачене законом покарання, забезпеченість підозрюваного місцем реєстрації й постійного проживання в Одеській області, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із залишенням клопотання сторони обвинувачення без задоволення.

Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-194, 202, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 17.06.2023 року, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до зазначеного місця реєстрації й проживання та заборонити залишати житло в період часу з 22:00 до 05:00 години наступної доби; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в умовах воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебування під домашнім арештом в певний час доби не позбавляє його можливості вживати заходи особистої безпеки в період повітряних тривог на території Кіровоградської області та залишати місце домашнього арешту для прибуття до укриття.

Відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, а у випадку невиконання покладених обов`язків прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому ст.200 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 17.06.2023 року.

Виконання ухвали доручити працівникам Новоукраїнського районного ВП ГУНП в Кіровоградській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Копію ухвали направити для виконання до Новоукраїнського районного ВП ГУНП в Кіровоградській області, для контролю виконання прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси, для відома та виконання вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1