Справа № 216/1627/21
Провадження № 1-кп/216/241/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0001779 від 09 листопада 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ош Киргизької Республіки, громадянина України, який має вищу освіту, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2020 року близько 13.00 години, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , зустрів мешканців сусіднього будинку, а саме ОСОБА_5 та її доньку ОСОБА_6 , з якими у нього на ґрунті давніх неприязних відносин сусідсько-побутового характеру виникла сварка. В ході виниклої сварки побутового характеру у ОСОБА_3 посилилося почуття стійкої неприязні до ОСОБА_5 та виник умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , знаходячись на ділянці вулиці біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, з мотивів стійкої особистої неприязні до неї, приблизно о 13.30 годині 01.10.2020 зі значною силою, з розмаху, умисно завдав потерпілій ОСОБА_5 , яка в цей час знаходилась за його спиною, одного удару правим ліктем в ділянку правої кисті.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було спричинено фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді: розриву сухожилку розгинача 5 пальця правої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2021 від 17.12.2020, за своїм характером відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю і дав суду такі показання. 01 жовтня 2020 року йшов дощ, він зачепив колесо автомобіля доньки потерпілої ОСОБА_5 і спрацювала сигналізація, після чого вибігли потерпіла з донькою й між ними почалась сварка з бійкою, в ході якої в потерпілої було пошкоджено сухожилля пальцю. Цивільний позов визнає. Водночас обвинуваченийзазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, зокрема фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, дійсно щиро кається в скоєному, засуджує свій негативний вчинок, вибачився перед потерпілою та повністю визнає цивільний позов останньої, у зв`язку з чим суворо його не карати.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 01 жовтня 2020 року обвинувачений ОСОБА_3 вийшов зі свого подвір`я без настрою. В її бік та бік її доньки обвинувачений почав лаятися та погрожувати електрошокером. Через певний час вони почули стукіт та спрацювала сигналізація на автомобілі. Донька вибігла до автомобіля, біля якого стояв ОСОБА_3 . В них почалася сварка. На крик доньки, вона вибігла з двору на допомогу. Між ними почалася потасовка, в ході якої ОСОБА_3 спричини їй тілесні ушкодження у виді розриву сухожилку пальця правої руки. Сусідка побачивши сварку, втрутилася та почала кричати на обвинуваченого. Після чого останній втік до свого подвір`я, а вона викликала поліцію та швидку медичну допомогу. Просить суд стягнути з обвинуваченого моральну шкоду за спричинення їй тілесних ушкоджень в розмірі 10 000 року та призначити йому покарання на розсуд суду.

Ураховуючи таку позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої та обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений безумовно визнавав всі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів в його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються потерпілою та обвинуваченим й беззаперечно визнаються останнім, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченням доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебував й не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.к.п. 77-83).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, спосіб та обстановку вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність судимостей, офіційної роботи, родини та утриманців, не перебування на обліках, позитивну характеристику за місцем мешкання, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, вибачення перед потерпілою та повне визнання уточненого цивільного позову, а також думку потерпілої про призначення покарання на розсуд суду.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не підлягають застосуванню через пенсійний вік обвинуваченого.

При цьому, зважаючи на характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 діяння, на перед і пост кримінальну поведінку останнього, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, має зареєстроване місце проживання, де характеризується позитивно, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину, дійсно щиро покаявся у скоєному та засуджує свій негативний вчинок, вибачився перед потерпілою та повністю визнав її цивільний позов, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства та із достатньою переконливістю свідчить про реальну можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, а також на думку прокурора про доцільність застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне на підставі цієї норми кримінального закону звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10 000 (десять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1