У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 043 24 від 11 квітня 2017 року ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 17.07.2012 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі строком з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, звільненого 29.05.2014 умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 19 днів;

- 07.04.2017 Оболонським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст.ст. 70, 71 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі строком з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2022 ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення.

Скасовано застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою та його звільнено з-під варти в залі суду.

У провадженні вирішена доля речових доказів.

Як указано у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 11.04.2017, приблизно об 11 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні корпусу № 5 для тримання неповнолітніх в загальному коридорі дворів для прогулянок, що знаходиться в Державній установі "Київський слідчий ізолятор", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 13, поруч з вхідними дверима до прогулянкового дворику № 41, вступив у словесний конфлікт з наглядно знайомим йому слідчо-заарештованим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , 11.04.2017, приблизно об 11 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні корпусу № 5 для тримання неповнолітніх, в загальному коридорі дворів для прогулянок, що знаходиться в Державній установі "Київський слідчий ізолятор", розташованому за адресою: м. Київ, Дегтярівська, б. 13, поруч з вхідними дверима до прогулянкового дворику, маючи значну перевагу у фізичній силі, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки діяння, що він вчиняє, силу свого удару та у зв`язку з цим необхідність діяти з більшою обачністю, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, діючи умисно, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наблизився до потерпілого спереду та обома своїми руками, взявши його за одяг, в районі правого та лівого плечей, штовхнув у напрямку стіни. Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 вдарився потиличною ділянкою голови та тулубом об стіну й, втративши рівновагу, опинився в положенні сидячи, схилившись на правий бік.

Продовжуючи свої дії, 11.04.2017, приблизно об 11 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні корпусу № 5 для тримання неповнолітніх, в зальному коридорі дворів для прогулянок, що знаходиться в Державній установі "Київський слідчий ізолятор", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 13, поруч з вхідними дверима до прогулянкового дворику № 41, ОСОБА_6 наблизився до ОСОБА_9 , який в цей час перебував у положенні сидячи, схлившись на правий бік, та не міг чинити активний фізичний опір, діючи умисно, з метою настання злочинного наслідку у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, маючи значну перевагу у фізичній силі, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки діяння, що вчиняє, силу свого удару та у зв`язку з цим необхідність діяти з більшою обачністю, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наблизився до ОСОБА_9 , обома своїми руками взяв останнього за одяг, в районі правого та лівого плечей, штовхнув у напрямку стіни, внаслідок чого останній вдарився потиличною ділянкою голови та тулубом об стіну та знову опинився в положенні напівлежачи на правому боці.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 916/2 від 25.05.2017, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили його смерть.

Таким чином, ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тим самим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Разом з цим, суд, провівши судовий розглядданого кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якимисудовий розгляд проводиться лишев межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободив поданні ними судусвоїх доказів і удоведенні перед судом їхпереконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межахсвоїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на йогорозгляд сторонами та віднесенідо їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав тавиконання процесуальних обов`язків, у зв`язкуз чим ненаділений повноваженнями за власноюініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судовогорозгляду не можутьпокладатися на одині той самийорган, - дійшов висновку пронеобхідність виправдання ОСОБА_6 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянніобвинуваченого є складкримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

А саме, як встановлено судом з показаньобвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 11.04.2017, приблизно об 11 год. 30 хв., перебуваючи вприміщені корпусу № 5 для триманнянеповнолітніх, в загальному коридорі дворів для прогулянок, що знаходиться в Державнійустанові "Київський слідчий ізолятор" заадресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 13, біля дверейпрогулянкового дворику № 41 між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у присутності чергового інспектора ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, в ходіякого ОСОБА_9 замахнувся на ОСОБА_6 , намагаючись йоговдарити, а увідповідь ОСОБА_6 відштовхнув долонями в областігрудної клітки ОСОБА_9 відсебе, внаслідок чого той вдаривсяоб стіну втратив рівновагута присів. При цьому, інших ударів ОСОБА_6 ОСОБА_9 ненаносив, останній свідомості невтрачав.

У подальшому ОСОБА_10 подав сигнал тривоги, післяприбуття групи реагування ОСОБА_6 булозачинено на прогулянковому дворику, а ОСОБА_9 післяогляду черговим лікарем наношах засуджені з господарчої обслуги намагалися знести по сходах, де він впавз нош.

Про факт падіння ОСОБА_9 знош повідомили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , що, на переконання суду, не виключаєотримання ним тілеснихушкоджень, від якихнастала його смерть врезультаті падіння з ношна сходи.

Отже, суду не наданодоказів, які бсвідчили про характерта ступінь тяжкості тілеснихушкоджень виявлених у ОСОБА_9 таданих, які бсвідчили про наявністьпричинного зв`язку між діями ОСОБА_6 у вигляді поштовху ОСОБА_9 татими тілесними ушкодженнями, які буливиявлені у ОСОБА_9 тавід яких настала смертьостаннього.

А тому, враховуючи іпорушення допущені в ходідосудового розслідування, про якісуд детально зазначив вищев ході оцінки кожногодоказу сторони обвинувачення, суд неміг використати жоден з нихта послатися на нихпри ухваленні вироку суду.

Підсумовуючи, на переконання суду першої інстанції, вмежах даного кримінального провадження відсутнідопустимі та належнідокази на підтвердження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, на які судміг послатися у вирокуз підстав наведених вище, а інших, доказів винуватості ОСОБА_6 , які були б належнимита допустимими, прокурором надано не було.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 043 24 від 11.04.2017 ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі та змінах до неї просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2022 про визнання невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор послалась на те, що вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2022 є таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.

Так, прокурор у провадженні ОСОБА_5 вказує, що суд безпідставно визнав допит свідка ОСОБА_14 неналежним доказом, при цьому не скориставшись своїм правом та не здійснивши допит вказаного свідка в суді з застосуванням передбачених законом заходів безпеки, хоча повинен надавати оцінку доказів у їх сукупності.

На думку обвинувачення, суд не вправі з моральних та етичних принципів оцінювати покази свідка (залегендованої особи) ОСОБА_14 , надані ним під присягою в судовому засіданні, будучи допитаним слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України критично та визнавати недостовірними, оскільки належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, що передбачено ст. 85 КПК України. Прокурор звертає увагу, що слідчим суддею задоволено клопотання сторони обвинувачення після чого, перед початком допиту свідка в порядку ст. 225 КПК України було встановлено його особу, при цьому, законом не передбачено надання слідчому судді додаткових даних щодо прийняття відповідного процесуального рішення про застосування заходів безпеки щодо особи.

Прокурор у провадженні ОСОБА_5 стосовно зауваження суду щодо нібито порушення, у зв`язку з ненаданням стороні захисту можливості допиту вказаного свідка, чим порушені права підозрюваного/обвинуваченого на захист, зазначає, що допит свідка слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України було проведено до набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного, проте під час судового розгляду кримінального провадження суд та сторона захисту своїм правом - не скористались.

Також прокурор у провадженні ОСОБА_5 вказує, що проведення слідчим огляду місця події без отримання письмової згоди уповноваженої особи Державної установи "Київський слідчий ізолятор " - є законним та таким, що повністю відповідає положенням КПК України, зокрема ст.ст. 233, 267 КПК України, а тому висновок суду про визнання судом незаконності проведення огляду місця події - є хибним.

При цьому прокурор звертає увагу на те, що огляд місця події, виявлення та вилучення, пакування та опечатування зразків епідермісу з волоссям, зіскоб речовини світло бурого кольору зі стіни між виходом до прогулянкових майданчиків № 39 та № 40, проводились за участі понятих, анкетні дані яких зазначено в протоколі огляду місця події, тож у разі виникнення у суду сумнівів щодо відповідності закону методів, способів вилучення вказаної слідової інформації, способу її пакування та опечатування, суд і сторона захисту могли скористатись своїм правом та провести допит у судовому засіданні як понятих, так і слідчого, який проводив вказані слідчі дії, - проте своїм правом не скористались.

Так само, як стверджує прокурор, висновок судово-медичної експертизи № 170 від 12.05.2017, якою проводилось дослідження зразків епідермісу з волоссям, зіскобу речовини світло бурого кольору, вилучених зі стіни між виходом до прогулянкових майданчиків № 39 та № 40 та додатку до нього, судом безпідставно визнано недопустимим доказом.

На переконання прокурора є надуманим і висновок суду про визнання незаконною постанови заступника начальника СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 , бо стороною обвинувачення не спростовано доводи сторони захисту щодо прийняття зазначеного процесуального рішення неуповноваженою, за доводами сторони захисту, особою, оскільки не надано даних, які б давали повноваження на створення слідчої групи від 13.04.2017 для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 043 24, - оскільки ОСОБА_15 , відповідно до ст.ст. 38, 39 КПК України, для СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві є керівником вищестоящого органу досудового розслідування та уповноважений на призначення групи слідчих з підвідомчих йому територіальних управлінь поліції.

В частині визнання судом незаконності проведення огляду місця події внаслідок відсутності відомостей про залучення власника (користувача) іншого володіння особи, а також, відсутність відомостей про те, що такий огляд проводився за згодою власника (користувача) даного приміщення, чи/або такий огляд проводився на підставі ухвали слідчого судді на проведення слідчої дії в приміщенні лікарні ШМД, - прокурор вказує, що проведення слідчим огляду місця події без отримання письмової згоди уповноваженої особи лікарні ШМД, де перебувала під охороною особа, яка знаходилась під вартою є законними та такими, що повністю відповідають положенням КПК України.

Крім того, прокурор ОСОБА_5 стверджує, що огляд місця події проводився за участі понятих, анкетні дані яких зазначено в протоколі цієї дії, тож у разі виникнення у суду чи сторони захисту сумнівів щодо відповідності закону методів, способів вилучення вказаної слідової інформації, способу пакування та опечатування, складання фототаблиць та протоколу, суд і сторона захисту могли скористатись своїм правом та провести допит у судовому засіданні як понятих, так і слідчого, який проводив вказані слідчі дії, отже, вказаний недолік не є істотним порушенням КПК України та може бути усунутий шляхом допиту учасників слідчої дії.

Також, прокурор ОСОБА_5 зазначає, що судом визнано недопустимим доказом слідчий експеримент, проведений за участі залегендованої особи, свідка ОСОБА_14 , у зв`язку з допущенням слідчим технічних помилок під час оформлення протоколу, проте зазначений слідчий експеримент проведено з повним дотриманням вимог КПК України, в тому числі й щодо залегендованих осіб, що можна побачити при перегляді відео слідчого експерименту.

Зазначені ж у судовому рішенні помилки, допущені в протоколі, є суто технічними та не є суттєвим порушенням і можуть бути усунені шляхом проведення в судовому засіданні допиту всіх учасників зазначеної слідчої дії.

Прокурор ОСОБА_5 не погоджується і з рішенням суду, що у зв`язку з ненаданням суду даних щодо шляху отримання судово-медичним експертом медичної документації померлого ОСОБА_9 , судом виключено можливість прийняти відомості, що містяться у висновку судово-медичного експерта № 916/2 від 25.05.2017 як доказу, та, як наслідок, і висновки судово-медичного експерта № 21/916/1 від 26.07.2017 та № 1 від 12.05.2017, оскільки, саме по собі, порушення способу отримання доказу не є фактом того, що інформація, яка міститься у медичній документації та висновках судово-медичних експертів, не відображає дійсності й відміняє факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, внаслідок чого настала його смерть.

На переконання прокурора судом безпідставно, всупереч положенням KПК України, визнано речові докази, а саме: відеозапис з камер відеоспостереження, розміщених в корпусному приміщенні відділення № 5, наданий Державною установою "Київський слідчий ізолятор", на запит оперативного уповноваженого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, який діяв за дорученням слідчого, наданого в порядку ст. 40 КПК України, та протоколу огляду зазначеного диску, - як такі, що отримані з дотриманням вимог КПК України і є недопустимими.

Крім того, як вказує прокурор у провадженні, в оскаржуваному рішенні суду містяться істотні суперечності: так, суд зазначає, що на вилученому одязі та взутті, які належать ОСОБА_6 , не виявлено слідів крові, отже вказані докази не доводять висунутого обвинувачення, а свідчать на підтвердження слів обвинуваченого, - проте двома абзацами вище судом зазначається, що дані, які містяться у висновку експерта № 171 від 17.05.2017, на наданому на дослідження кросівку з лівої ноги, вилученому у ОСОБА_6 , об. № 10, виявлена кров, видова належність якої не встановлена у зв`язку з отриманням негативних результатів з усіма преципітуючими сироватками, що є у відділенні. На кросівку з правої ноги в об. №№ 1-5 та кросівку з лівої ноги в об. №№ 6-9, кров методом висхідної тонкошарової хроматографії не виявлена. При цьому, суд не звернув уваги, що у ОСОБА_6 вилучено дві пари взуття, на одній з яких виявлено кров - об. № 10, а також згідно даних, що містяться у висновку експерта № 1/2 від 11.05.2017, на плямах на футболці - об. №№ 1, 2, 3 та спортивних штанах - об. № 4, вилучених у ОСОБА_6 , кров методом висхідної тонкошарової хроматографії, не виявлена.

Крім того, прокурор вказує і на те, що в судовому рішенні невірно викладені показання свідка ОСОБА_12 .

Також прокурор вважає, що необхідно критично ставитись до показань інших свідків у кримінальному провадженні в частині показань щодо неодноразового падіння потерпілого на сходах, оскільки вказані свідки в період часу коли проводились їх допити, були ув`язненими та мали підстави боятись за своє життя та здоров`я, оскільки обвинувачені з групи "торнадівців", до якої входили, зокрема, й ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , мали можливість вільно переміщатись по території Державної установи "Київський слідчий ізолятор", тож мали можливість здійснювати як моральний, так і фізичний тиск на свідків.

На переконання прокурора ОСОБА_5 , необхідно критично ставитись до показань свідка ОСОБА_11 в частині показань щодо неодноразового падіння потерпілого на сходах, оскільки вказаний свідок є співучасником ОСОБА_6 та низки осіб, справа відносно яких у період проведення досудового розслідування та судового розгляду обвинувального акта по кримінальному провадженню № 120 171 001 000 043 24 розглядалась Оболонським районним судом міста Києва та з цієї причини вказані вище особи перебували в Державній установі "Київський слідчий ізолятор", а отже є обґрунтовані сумніви в правдивості наданих ОСОБА_11 показань.

Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , в яких просить узадоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, а вирок Шевченківського районного судуміста Києва від 06.07.2022 стосовно ОСОБА_6 - залишити беззмін.

Потерпіла ОСОБА_16 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялась у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції скасувати з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які полягають, крім у ненаданні належної оцінки усім доказам у провадженні, і в суперечності підстав виправдання ОСОБА_6 та істотного порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 370, 412 КПК України, оскільки порушено таємницю нарадчої кімнати тому, що відповідно до журналу судового засідання, суд перебував у нарадчій кімнаті з 24.10.2022 по 06.07.2022, а відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, в цей проміжок часу судом розглянуто справу про адміністративне правопорушення та вирішено питання про виправлення описки у вироку суду, пояснення захисника ОСОБА_8 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду першої інстанції залишити без змін як законний та обґрунтований, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який поклався на розсуд суду, дослідивши документи у провадженні на дослідження доводів прокурора щодо порушення таємниці нарадчої кімнати, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції та з урахуванням позиції сторін у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом?якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що:

- вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

- кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим;

- в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Водночас, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вказаних вимог процесуального закону, визнавши ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдавши у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд у вироку, надавши оцінку всім доказам у провадженні, визнавши їх недопустимими через порушення порядку їх отримання, проте, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, у вироку не вказав/не конкретизував як ці порушення змінюють або можуть змінити зміст вказаних доказів чи впливають на їх зміст, чи яким чином вони істотно порушують права сторін у кримінальному провадженні, на необхідність мотивування про що звернув увагу Верховний Суд у рішеннях, вказуючи, що суд першої інстанції повинен при оцінці доказів зазначати або підстави визначені ст. 87 КПК України, положення якої встановлюють перелік підстав, які безумовно тягнуть за собою визнання доказів недопустимими, або ґрунтовно мотивувати, яким чином отримання доказів в порушення вимог кримінального процесуального закону вплинуло на порушення прав та вплинуло на зміст вказаних доказів у провадженні.

Крім того, в порушення вимог КПК України суд першої інстанції послався на суперечливі підстави виправдання ОСОБА_6 , а саме, визнаючи докази у провадженні або неналежними або недопустимими, суд першої інстанції, в той же час, підставою для виправдання встановив недоведеність того, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Тобто, на підставі досліджених доказів суд повинен був встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та наслідки подій, які відбувалися за вказаних в обвинувальному акті час, даті та місці, а потім встановлювати чи доведено, чи не доведено, що в діях обвинуваченої особи є склад інкримінованого кримінального правопорушення, водночас, якщо ж суд визнав докази або неналежними, або недопустимими, то підставою виправдання особи, мало очевидно бути, що не доведено що саме вчинено кримінальне правопорушення, якщо на думку суду жодного доказу стороною обвинувачення не надано.

Так, суд у вироку, з однієї сторони, не прийняв відомості, що містяться у висновку експерта № 916/2 від 25.05.2016 та похідного від нього висновку експерта № 21/916/2 від 26.07.2017 про отримання потерпілим ОСОБА_9 черепно-мозкової травми, яка стала причиною настання його смерті за доказами, на які можна послатися у вироку (а.п. 98-99 т. 7), у той же час не виключив отримання потерпілим тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, у інший спосіб та при інших обставинах, ніж вказано в обвинувальному акті (а.п. 108 т. 7), підсумовуючи вказавши у вироку, що суду не надано доказів, які б свідчили про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_9 та даних, які б свідчили про наявність причинного зв?язку між діями ОСОБА_6 у вигляді поштовху ОСОБА_9 та тими тілесними ушкодженнями, що були виявлені у ОСОБА_9 та від яких настала смерть останнього.

Проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, встановлення причин смерті - є обов?язковим за змістом ч. 2 ст. 242 КПК України.

Водночас у резолютивній частині вироку, суд зазначив, що визнає ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдовує його у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення.

Таким чином, у вироку суду допущено суперечливу підставу для виправдання обвинуваченого, що вказує на допущені судом першої інстанції істотних порушень вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно положенням ст. 367 КК України, під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд.

Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу.

Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Таємниця наради суддів є одним із найважливіших принципів правосуддя, що служить гарантом об`єктивності, незалежності, безсторонності, неупередженості і справедливості суду.

Відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", незалежність судді забезпечується порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення.

У свою чергу, за нормою п. 5 ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя зобов`язаний не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання.

Отже, таємниця нарадчої кімнати є охоронюваною законом і наведене положення стосується не лише дотримання таємниці наради суддів у кримінальному провадженні.

Важливість дотримання такої таємниці не підлягає оспорюванню, та в разі порушення якої нівелюється сам процес ухвалення законного судового рішення незалежним судом.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання, як указано в ст. 366 КПК України.

Водночас, недарма законодавцем й в цьому випадку вживано термін "негайно" щодо виходу суду до нарадчої кімнати після заслуховування останнього слова обвинуваченого, оскільки має значення не лише нерозголошення інформації обговорюваної в нарадчій кімнаті, але й зосередження суду на обставинах того кримінального провадження, яке він має завершити ухваленням судового рішення.

Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті ухвалюється рішення щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним або доведеним, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо.

Отже, враховуючи наведені положення закону, суд має достатні підстави констатувати, що під час перебування суду в нарадчій кімнати з ухвалення судового рішення у відповідному кримінальному провадженні, розгляд інших судових справ у цей же час, проведення судових засідань з ухваленням як судових рішень по суті вимог, так і рішень з процесуальних питань, в тому числі щодо виправлення описки, - є порушенням таємниці наради суддів, що, відповідно, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Забезпечення таємниці наради суддів є свідченням відсутності будь-якого стороннього впливу, спонукання або тиску з будь-чийого боку, в тому числі представників органів законодавчої та виконавчої влади, посадових осіб і окремих громадян на суддів при ухваленні вироку, гарантією реалізації засад незалежності суддів і підкорення їх лише закону.

Крім того, колегія суддів зауважує, що невиконання імперативних норм ст. 367 КПК стосовно таємниці наради суддів порушує також таку засаду кримінального провадження, як законність, яка вимагає від суду, зокрема, неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, вимог інших актів законодавства.

Для забезпечення таємниці нарадчої кімнати ніхто не має права бути присутнім у ній, крім складу суду, а під час ухвалення вироку - перебування складу суду у нарадчій кімнаті, інші справи цим судом чи суддями розглядатися не можуть.

Порушення таємниці наради суддів - є одним з істотних порушень кримінального процесуального закону, в наслідок якого вирок має бути скасовано.

Наведене узгоджується і з правовими позиціями Верховного Суду, висловлених у постанові від 04.12.2018 (справа № 366/1334/16-к, провадження № 51-2457 км18), від 10.04.2019 (справа № 127/8831/14-к, провадження № 51-3678км18).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор, вказуючи на порушення таємниці нарадчої кімнати головуючим суддею ОСОБА_17 , послався на копії роздрукованих з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановлених цим суддею під час перебування в нарадчій кімнаті у досліджуваному кримінальному провадженні, відповідно до яких суддя розглянула матеріали про адміністративне правопорушення у справі № 761/9724/22 (провадження № 3/761/3805/2022) з винесенням постанови від 01.07.2022 та розглянула питання щодо виправлення описки у резолютивній частині вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 23.06.2022 у справі № 761/10766/22 (провадження № 1-кп/761/2560/2022) і постановила ухвалу від 25.06.2022, тобто під час перебування в нарадчій кімнаті з 16:30 24.06.2022 до 15:14 06.07.2022 (а.п. 82-84, 85 т. 7), що знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції за досліджених даних.

Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції допустив у даному провадженні такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2022 у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 043 24 від 11.04.2017 стосовно ОСОБА_6 підлягає безспірному скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 412, ст. 415 КПК України, під час якого необхідно дослідити і апеляційній вимоги прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора укримінальному провадженні ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 043 24 від 11 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3