В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

учасників кримінального провадження:

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 09.05.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрітівка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, ФОП, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

08.05.2022, близько 17:00 год., на 3 км автодороги «Біла Церква - Володарка» в межах Білоцерківського району Київської області, рухаючись в напрямку м.Біла Церква, керуючи автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, в порушення вимог п.10.1 ПДР, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», в порушення вимог п.14.2 в) ПДР, відповідно до якого «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані», виїхав на смугу зустрічного руху, в порушення вимог п.12.1 ПДР, відповідно до якого «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку, у встановлених межах не обрав безпечну відстань, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та, повертаючись на свою смугу руху, у зв`язку з появою зустрічного автомобіля «Renault Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , втратив контроль керованого ним автомобіля, допустив зіткнення лівою передньою частиною керованого ним автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з правою задньою боковою частиною автомобіля «ЗАЗ» 938М, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку попереду.

В результат зіткнення автомобіля «Hyundai Santa Fe» під керуванням ОСОБА_6 , та автомобіля «ЗАЗ» 938М під керуванням ОСОБА_9 , останній втратив керованість та виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення передньої частини автомобіля «ЗАЗ» 938М з передньою частиною автомобіля «Renault Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ» 958М, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Смерть ОСОБА_14 настала від численних ушкоджень внутрішніх органів та кісток скелета з крововтратою. Отримані ОСОБА_14 травми перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «ЗАЗ» 958М, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Renault Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_15 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Порушення водієм ОСОБА_6 , вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1, 12.1 та 14.2 в) ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_14 , заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілій ОСОБА_15 .

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та додатково пояснив, що 08.05.2022, приблизно о 17 годині, він, рухаючись на автомобілі марки «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Володарка Біла Церква, в напрямку м. Білої Церкви, вирішив здійснити обгін транспортних засобів, які рухались в попутному напрямку. Переконавшись в тому, що на зустрічний смузі для руху відсутні транспортні засоби, розпочав обгін автомобіля марки «Volkswagen», після чого намагався здійснити обгін ще одного автомобіля «Запорожець», проте побачивши на зустрічній смузі руху автомобіль марки «Renault Scenic», та задля уникнення з ним лобового зіткнення, розпочав маневр перестроювання у свою смугу для руху. Після чого, правою стороною свого автомобіля допустив виїзд на узбіччя та в подальшому припускає, що допустив зіткнення лівою передньою частиною свого автомобіля із задньою правою частиною автомобіля «Запорожець», оскільки достеменно сам момент зіткнення не пам`ятає. Після чого, його автомобіль розвернуло і він зупинився на зустрічній проїзній частині дороги, а автомобіль «Запорожець» також на зустрічній смузі для руху допустив зіткнення із автомобілем «Renault Scenic». Правил дорожнього руху в частині перевищення швидкості не порушував. Автомобіль «Hyundai Santa Fe» купив у кума в 2020 році, його вартість мав виплатити до літа 2022 року. Особисто сам рухався зі швидкістю 70 км/год., під час здійснення обгону розвинув швидкість в межах 90-100 км/год. Після ДТП намагався відкрити двері в автомобілі «Запорожець», але потім вирішив не чіпати людей, оскільки побачив, що вони травмовані, та дочекатися «швидку». З потерпілою ОСОБА_16 особисто не спілкувався і не зв`язувався, з потерпілим ОСОБА_17 спілкувався через його сина, якому і перерахував певну суму коштів на лікування його батька.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів, документів сторони захисту.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, копію паспорта ОСОБА_6 на підтвердження особи обвинуваченого; довідки про витрати на проведення інженерно-технічних експертиз за висновками: № СЕ-19/111-22/14692-ІТ від 31.05.2022 у сумі 1372,96 грн, № СЕ-19/111-22/14694-ІТ від 07.06.2022 у сумі 1510,24 грн, № СЕ-19/111-22/14699-ІТ від 20.06.2022 у сумі 1510,24 грн, № СЕ-19/111-22/14705-ІТ від 27.06.2022 у сумі 2265,36 грн, № СЕ-19/111-22/19346-ІТ від 18.07.2022 у сумі 1510,24 грн; постанову про визнання речовим доказом від 09.05.2022, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2023; постанову про визнання речовим доказом від 09.05.2022; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2023; постанову про визнання речовим доказом від 09.05.2022; копію технічного талону транспортного засобу «ЗАЗ 958М», номерний знак НОМЕР_3 ; ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2023; медичні довідки Комунального некомерційного підприємства «Ірпінська центральна міська лікарня» від 28.09.2022, характеристику депутата Коцюбинської селищної ради ІХ скликання ОСОБА_18 на ОСОБА_6 за місцем проживання; копії квитанцій від 09.07.2022 та 20.10.2022; акти огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_6 ; довідка УІАП ГУ Національної поліції в Київській області від 06.06.2022.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд відносить часткове відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_9 .

При цьому, суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття обвинуваченого, на яку посилався захисник у судових дебатах, з огляду на таке.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18). Так, судом встановлено, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину в результаті судового розгляду визнав, однак не висловив жаль з приводу скоєного ним, щиро не покаявся, його прохання в судових дебатах про вибачення перед потерпілими мало суто формальні ознаки.

Разом з тим, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання винуватості обвинуваченим.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, а тому просить суд визнати ОСОБА_6 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 зауважив, що поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність щирого каяття, шкода, завдана злочином, не відшкодована, погодився з позицією прокурора щодо покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 просив призначити обвинуваченому покарання ближче до максимальної міри, оскільки ОСОБА_6 не вибачився, шкоду не відшкодував.

Потерпіла ОСОБА_8 вважає, що обвинуваченому має бути призначене, покарання наближене до максимального, оскільки її мама загинула в цій аварії, вибачення обвинуваченого було формальним, шкода також не відшкодована.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначив, що потерпілими до обвинуваченого не пред`явлено цивільний позов, а тому неможливо визначити суму завданих їм збитків, які обвинувачений мав їм відшкодувати. На користь потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченим сплачено через платежі 66 620 грн, про що свідчать долучені до матеріалів справи квитанції, а також сплачено 1000 доларів США, тобто загалом більше 100 тис. грн. Відтак, захисник вважає, що матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_9 відшкодовано. Окрім цього, страховою компанією буде здійснено виплати потерпілим. При призначенні обвинуваченому покарання просить врахувати щире каяття, визнання вини, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що обвинувачений раніше не судимий та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, із звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України.

Обвинувачений при призначенні покарання просив врахувати, що він повністю визнав свою провину, не відшкодовував потерпілим завдані збитки, оскільки не мав і не має сталого доходу, вважав, що страхова компанія має це зробити, також просив призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки має неповнолітніх дітей, просив не застосовувати до нього додаткове покарання, оскільки бажає вступити до лав ЗСУ.

Потерпіла ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій повідомила, що не бажає обвинуваченому будь-якого покарання.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, з огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Так, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, а саме керуючи транспортним засобом, він порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому. При цьому хоча по відношенню до наслідків вина обвинуваченого є необережною, проте об`єктом посягання виступали не тільки безпека дорожнього руху в цілому, а і життя і здоров`я іншої людини.

Статтею 69 КК України передбачається можливість суду за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за визначені цієї нормою кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Зміст статті 75 КК України передбачає, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин справи, мети покарання можливо досягти без ізоляції засудженого від суспільства.

А тому, беручи до уваги, що хоча по відношенню до наслідків вина обвинуваченого є необережною, однак він грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків - смерті людини, тяжких та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим.

При цьому, суд також враховує правову позицією Верховного суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, відповідно до якої частина 1статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідають двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Щодо застосування статті 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд також не вбачає такої можливості за наявності тих незворотних наслідків, які виникли внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, та за відсутності зі сторони захисту обґрунтованих підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а також враховуючи позицію потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 які наполягали на реальному покаранні для обвинуваченого.

Як зазначає Верховний суд, тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Позитивні характеристики особи мають суто формальний характер та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як самого обвинуваченого, так і правопорушень вчинених ним (висновок по справі № 290/669/18 від 16.10.2019 ).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами та не буде таким, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.

До того ж, звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин, коли наслідками кримінального правопорушення стала смерть особи, спричинення тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень не вплине на формування суспільної думки інших осіб про неприпустимість грубого порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008).

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його високий ступінь суспільної небезпеки для невизначеного кола осіб, виходячи з обставин вчинення при керуванні обвинуваченим джерелом підвищеної небезпеки грубого порушення одночасно декількох вимог ПДР України, та наслідків, в тому числі незворотних, у вигляді смерті потерпілої, спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій, який несудимий, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 2017 року народження та неповнолітню доньку ОСОБА_11 2009 року народження, його вік та відношення до вчиненого, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставин, що пом`якшують покарання: визнання винуватості та часткове відшкодування завданих збитків потерпілому ОСОБА_9 , а також відсутність обставин, які його обтяжують.

При призначенні покарання, суд також враховує думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому суворого покарання з реальним відбуттям, думку потерпілої ОСОБА_15 , яка просила не призначати обвинуваченому будь-якого покарання. Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України належить до категорії двооб`єктних злочинів, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, додатковим об`єктом - життя і здоров`я особи, а тому думка потерпілих хоча сама по собі й не є вирішальною, але підлягає обов`язковому врахуванню в сукупності з іншими обставинами в ході вирішення питання про застосування положень ст.ст.50, 65 і 75 КК України.

На переконання суду, наявність обставин, що пом`якшують покарання, у вигляді визнання винуватості та часткового відшкодування завданого збитку разом із наведеними вище даними про особу винного, з огляду на всі викладені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, не вказує на наявність достатніх і мотивованих підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.75 КК України, натомість свідчить про доцільність призначення йому основного покарання в розмірі, наближеного до мінімального.

У той же час, характер допущених обвинуваченим грубих порушень одночасно декількох вимог ПДР України у нескладній дорожній обстановці, непоправні наслідки у вигляді смерті людини, тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, підтверджують необхідність призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами у середньому розмірі, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого буде основне покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у розмірі, наближеному до мінімального, з додатковим покаранням на строк, який не є максимальним і закріплений середньою межею санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 25.10.2022 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 21.12.2022.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2022 у задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовлено.

Отже, підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинувачених на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз: висновок експерта № СЕ-19/111-22/14692-ІТ від 31.05.2022 у сумі 1372,96 грн (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок); висновок експерта № СЕ-19/111-22/14694-ІТ від 07.06.2022 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки), висновок експерта № СЕ-19/111-22/14699-ІТ від 20.06.2022 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки), висновок експерта № СЕ-19/111-22/14705-ІТ від 27.06.2022 у сумі 2265,36 грн (дві тисячі двісті шістдесят п`ять гривень тридцять шість копійок), висновок експерта № СЕ-19/111-22/19346-ІТ від 18.07.2022 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки), а всього 8 169,04 (вісім тисяч сто шістдесят дев`ять гривень чотири копійки).

Керуючись приписами частини четвертої статті 174 КПК України щодо вирішення одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вбачає наявними підстави для скасування арештів майна, накладених ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2022.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.286 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 09.05.2022 зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул.Матросова, 48А повернути користувачу ОСОБА_6 ;

-автомобіль «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 09.05.2022 зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул.Матросова, 48А повернути власнику ОСОБА_13 ;

-автомобіль «ЗАЗ 938М», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 09.05.2022 зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул.Матросова, 48А повернути користувачу ОСОБА_9 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 витрати за проведення експертиз: висновок експерта № СЕ-19/111-22/14692-ІТ від 31.05.2022 у сумі 1372,96 грн (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок); висновок експерта № СЕ-19/111-22/14694-ІТ від 07.06.2022 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки), висновок експерта № СЕ-19/111-22/14699-ІТ від 20.06.2022 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки), висновок експерта № СЕ-19/111-22/14705-ІТ від 27.06.2022 у сумі 2265,36 грн (дві тисячі двісті шістдесят п`ять гривень тридцять шість копійок), висновок експерта № СЕ-19/111-22/19346-ІТ від 18.07.2022 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки), а всього 8 169,04 (вісім тисяч сто шістдесят дев`ять гривень чотири копійки) на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2022 по справі № 761/8218/22 (провадження 1-кс/761/4624/2022) на автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_19 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2022 по справі № 761/8217/22 (провадження 1-кс/761/4623/2022) на автомобіль «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2022 по справі № 761/8219/22 (провадження 1-кс/761/4625/2022) на автомобіль «ЗАЗ 938М», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_20 .

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ