15.06.2023 Справа № 756/1328/23
Унікальний № 756/1328/23
Провадження № 1-кп/756/985/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» червня 2023 року Оболонський районним суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеренка Вінницької обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, розлученого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено до 19.02.2023.

З 24.02.2022 солдат ОСОБА_4 проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період, у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2022 №20, з подальшими змінами внесеними наказом від 25.03.2022 № 46 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_4 , вважається таким, що з

24.02.2022 призначений на посаду електрика відділення електрозабезпечення військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та за відсутності поважних причин близько 09 год 00 хв 17.10.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), після чого до 23.01.2023 включно, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю та підтвердив обставини, вчиненого ним кримінального правопорушення, детально вказавши на обставини та механізм вчиненого, що викладені у вироці вище. Фактичних обставин справи не оспорював, у скоєному щиро кається.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає; останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України повністю доведена.

ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро покаявся.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин. Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

При обранні ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра, відповідно до службової характеристики характеризується негативно, а тому виходячи з принципів розумності, гуманізму, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з цим, враховуючи, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання не в максимальних межах санкції, встановленої ч.5 ст.407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, обрати у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», взявши останнього під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , рахувати з моменту фактичного затримання, а саме 15.06.2023 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим - з моменту отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1