УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 752/11047/22

провадження № 51-5237ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого в тому АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 липня 2022 року на маршрутному таксі з м. Жашкова до м. Києва, утримуючи при собі дорожню сумку, в якій знаходились згортки з вмістом наркотичного засобу - метадон в особливо великих розмірах, перевіз їх до м. Києва, де у вестибюлі станції метро «Теремки» КП «Київський метрополітен» у м. Києві приблизно о 18 год 35 хв був зупинений працівником поліції. Загальна маса вилученого метадону (фенадону) становить - 50,360 г.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 липня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно його підзахисного і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи наведене захисник наводить власну версію подій та стверджує, що засуджений не знав про вміст сумки, оскільки її тільки перевозив. Крім того, висновки суду, що його підзахисний мав умисел на зберігання наркотичних засобів з метою збуту не підтверджено доказами та є припущенням, які ґрунтуються виключно на вилученні під час обшуку особливо великого розміру наркотичних засобів, наявність їх фасування. Окрім цього, вказує, що органом досудового розслідування не виявлено обставин збуту ним наркотичних засобів. Також на думку захисника, апеляційний суд не дав вичерпної відповіді на доводи його апеляційної скарги та не навів переконливих підстав для залишення цієї скарги без задоволення, що свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як слідує з оскаржуваного вироку, висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за викладених у вироку обставин, доведено об`єктивними та належними доказами, які зібрано у передбаченому законом порядку та досліджено в судовому засіданні.

Так, суд обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував той факт, що він перевозив вказану сумку, з якої вилучили згортки з наркотичною речовиною в особливо великих розмірах, хоча і стверджував, що він не знав про вміст цієї сумки. Крім того, як на докази винуватості ОСОБА_5 суд першої інстанції у вироку послався на показання свідків, протоколи затримання та обшуку, висновки експертиз і протокол огляду предмета - мобільного телефону, в якому містилися фотографії, які стосувалися незаконного обігу наркотиків (пристрою, схожого на пристрій для куріння канабісу; закритого зіп-пакету з речовиною рослинного походження та речовина рослинного походження, що знаходиться на аркуші паперу; ділянки місцевості у різні пори року та позначки на них у вигляді стрілок, що можуть вказувати на місце розташування «закладок речовин», схожих на заборонені речовини, а саме в кутку забору, під деревом, під сходами тощо; речовин, схожих на заборонені речовини, які розподілені на різнокольорові згортки, сфотографовані на різних поверхнях).

При цьому версія ОСОБА_5 сама по собі не виглядає переконливою. Зокрема, він зазначив, що нібито якась малознайома йому особа на ім`я ОСОБА_6 залишила йому сумку, і, не зазначивши про її вміст, дала гроші для перевезення сумки до Харкова, де необхідно було зняти за ці гроші квартиру на два дні та повідомити про її адресу. Характер такого прохання для будь-якої добропорядної та законослухняної людини мав виглядати щонайменше підозріло. Тим не менше, цю версію суди попередніх інстанцій перевірили та обґрунтовано відхилили.

У свою чергу Верховний Суд, беручи до уваги обставини затримання ОСОБА_5 , обсяг і обставини вилучених наркотичних засобів, наявність у його телефоні фотографій, які підтверджують його залученість до незаконного обігу наркотичних засобів, та інші наведені судами попередніх інстанцій обставини, також вважає версію захисту явно безпідставною, а винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину такою, що доведена поза розумним сумнівом.

Крім того, Верховний Суд не вбачає порушень вимог ч. 3 ст. 404 КПК України під час розгляду провадження в апеляційному порядку, оскільки повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, необхідне тільки за умови, якщо судом першої інстанції відповідні докази досліджені судом неповністю або з порушеннями.

Верховний Суд зазначає, що сам по собі факт непогодження сторони кримінального провадження з висновками суду щодо оцінки доказів не свідчить про допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

При цьому захисником і у касаційній скарзі не наведено належних доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів апеляційним судом.

Необхідно зазначити й те, що хоч захисник і посилається у своїй касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, однак він не наводить конкретних доводів, які б дозволили Верховному Суду дійти таких же висновків.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувався при постановленні рішень.

Інші твердження наведені захисником у касаційній скарзі також не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3