У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2023 Справа №607/15931/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Тернопільській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого,

яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.1 ст.129 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в якому слідчий просить обрати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 436-2, ч.1 ст.129 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше 19 березня 2022 року, у ОСОБА_4 , якому було достовірно відомо, що з 24 лютого 2022 року російською федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, виник злочинний умисел спрямований на визнання правомірною збройної агресії рф проти України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенного незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно з статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерело влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 10 березня 2022 року о 11 годині 18 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, з політичних та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів щодо визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, перебуваючи на території Республіки Польща, за допомогою особистого мобільного телефону з використанням номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 на належному йому акаунт-профілі у застосунку «Viber»», в ході особистого листування з мешканкою смт Дружба Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_7 , надіслав голосове повідомлення наступного змісту: «Хай вертаються то шо, хтось сє вертає хтось ні, а я наприклад не хочу вертатися, я собі заробляю гроші і нормально живу тут і всьо, а …. хочуть, хай вертаються, там нема кого захищати і правильно роблять, що бомблять», тим самим визнав правомірною збройну агресію російської федерації проти України.

В подальшому, 19 березня 2022 року о 13 годині 56 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, з політичних та ідеологічних мотивів усвідомлюючи протиправний характер власних намірів щодо визнання правомірною збройної агресії рф проти України, перебуваючи на території Республіки Польща, за допомогою особистого мобільного телефону з використанням номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 на належному йому акаунт-профілі у застосунку «Viber»», в ході особистого листування з мешканкою смт Дружба Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_7 , надіслав голосове повідомлення наступного змісту: «Так є, бо тільки …. воюють за то всьо. Кажу так як є. І не дурно москаль прийшов. Кажу так як є. Треба владу поміняти і то всьо поміняти. І вас тоже знищити так як ви є. Які були баби ті що родили одинокі, то щоб вони мали чоловіків. А як нє я би просив ОСОБА_8 …. і тих всіх рускіх, щоб насилували дітей, хто не має чоловіка. Щоб зробили їм дітей і все», тим самим визнав правомірною збройну агресію російської Федерації проти України.

У такий спосіб, ОСОБА_4 19 березня 2022 року, діючи умисно, з ідеологічних та політичних мотивів, здійснив визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 19 березня 2022 року, близько 15 години 29 хвилин, під час спілкування з громадянкою ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 19 березня 2022 року о 15 годині 29 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, за допомогою свого мобільного телефону з використанням номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 на належному йому акаунт-профілі у застосунку «Viber»», в ході приватного листування з мешканкою смт Дружба Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_7 , надіслав останній голосове повідомлення наступного змісту: «Або ти піднесеш телефон, або нє. Як нє то прошу москалів щоб твого малого злапали за ноги … і повішали ….. там на тій смереці, а тебе ізнасіловали», тим самим висловивши на адресу ОСОБА_7 погрозу вбивством.

У даній ситуації, висловлені ОСОБА_4 погрози вбивством викликали у ОСОБА_7 почуття тривоги і неспокою, заважали її нормальній праці та відпочинку і були сприйняті нею як реальні та такі, що можуть здійснитися.

В подальшому, 09 квітня 2022 року о 19 годині 28 хвилин, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, за допомогою особистого мобільного телефону з використанням номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 на належному йому акаунт-профілі у застосунку «Viber»», в ході приватного листування з мешканкою смт Дружба Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_7 , надіслав останній голосове повідомлення наступного змісту: «Ні до мене доходить, але я тебе нормально хотів спитати, всьо нормально, але бачу до тебе не доходить, тому, я тебе проклинаю, щоб твою дитину злапали …. «рускі» ….., зарізали ….., а тебе ….. ізнасілували, а твою маму ….. на хрест …. повішали, таку …., як ти є, я тебе буду проклинав до кінця життя …., а твого того ….., щоб повішали …. і йому руки відтєли, я би ще допоміг злапати …., би злапав на Дружбі його, руки йому би відтяв сокиров чим небудь, тому твому …. і тобі разом, щоб ти ….. навіть хліба не мала тепер, я тобі би не допоміг, я тобі хотів допомогти так як жінці нормальній, би зустрілися і всьо би було може добре, би була якась сім`я ще щось, але бачу ти як простітутка і я тебе буду проклинав до кінця життя, і хочу щоб твою сім`ю ….. ввійшли війська ….., а тебе розстріляли ….. і щоб тобі кишки по всій Дружбі ….. валялися твої і твому …. малому», тим самим висловивши на адресу ОСОБА_7 погрозу вбивством.

У даній ситуації, висловлені ОСОБА_4 погрози вбивством викликали у ОСОБА_7 почуття тривоги і неспокою, заважали її нормальній праці та відпочинку і були сприйняті нею як реальні та такі, що можуть здійснитися.

В цей же день, о 19 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, за допомогою особистого мобільного телефону з використанням номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 на належному йому акаунт-профілі у застосунку «Viber»», в ході приватного листування з мешканкою смт Дружба Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_7 , надіслав голосове повідомлення наступного змісту: «Я з твого життя не щезну, мені ….., коли я приїду чи на Україну чи нє, навіть буду під «руским» прапором чи перед «американським», но я твого …., твого того …. малого …, разом з тобою, а тобі …. запхаю ножа в серце, а потім ….. свого», тим самим висловивши на адресу ОСОБА_7 погрозу вбивством.

У даній ситуації, висловлені ОСОБА_4 погрози вбивством викликали у ОСОБА_7 почуття тривоги і неспокою, заважали її нормальній праці та відпочинку і були сприйняті нею як реальні та такі, що можуть здійснитися.

Наступного дня, 10 квітня 2022 року, о 18 годині 14 хвилин, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, за допомогою особистого мобільного телефону з використанням номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 на належному йому акаунт-профілі у застосунку «Viber»», в ході приватного листування з мешканкою смт Дружба Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_7 , надіслав останній голосове повідомлення наступного змісту: «ти уродка зі своїм ….., хто його зробив …., тебе ….. треба було тоді …., коли я з тобою познайомився, треба було тебе …. так щоб ти …. на колінах повзла, а твою …. стару тоже …., зарізати треба було, кишки випустити і зараз попрошу …. тоже війська російські ввійшли до тебе додому і живіт розпороли, такій …., а твого….. повішали …..», тим самим висловивши на адресу ОСОБА_7 погрозу вбивством.

У даній ситуації, висловлені ОСОБА_4 погрози вбивством викликали у ОСОБА_7 почуття тривоги і неспокою, заважали її нормальній праці та відпочинку і були сприйняті нею як реальні та такі, що можуть здійснитися.

Таким чином у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_4 , якому 05.01.2023 у порядку ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 129 КК України.

Оскільки, підозрюваний ОСОБА_4 постійно перебуває за межами території України у Республіці Польща, повідомлення про підозру вручено у спосіб передбачений для вручення повідомлень, а саме під розписку дорослому члену сім`ї ОСОБА_4 - його батьку ОСОБА_9 .

В подальшому, з метою проведення за участі підозрюваного ОСОБА_4 слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, у компетентні органи Республіки Польща надіслано клопотання про надання правової допомоги, зокрема для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру та виклику останнього до слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області.

Однак, відповідно до листа окружної прокуратури м. Пйотркув-Трибунальський Республіки Польща, прокурор місцевої прокуратури контактував з ОСОБА_4 , але останній відмовився як з`явитися у прокуратуру для отримання документів, так і вказати адресу свого проживання, місця роботи і загалом населеного пункту у якому перебуває.

В подальшому, поліцейські за допомогою мобільного телефону зв`язалися з ОСОБА_4 , який зобов`язався з`явитися в управління. Однак, в подальшому не зробив цього. Після цього, ОСОБА_4 не реагував на спроби зв`язатися з ним за допомогою телефону та деактивував свій номер телефону.

Таким чином, зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_10 був належним чином повідомлений про підозру та викликаний для проведення за його участі слідчих (розшукових) дій.

Беручи до уваги процесуальну поведінку підозрюваного та відмову з`явитися на виклики слідчого, ОСОБА_4 , ухиляється від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Проведеними у кримінальному провадженні заходами встановлено, що ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності продовжує переховуватись за межами України та здобуто інформацію про те, що на теперішній час останній може перебувати на території Республіки Польща.

На даний час, вжитими заходами достовірне місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 не встановлено. З огляду на викладене, здійснення міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_4 каналами Інтерполу можливе лише за умови отримання ухвали слідчого судді про обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з цим, постановою слідчого від 23.08.2023 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Окрім того, звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 слідчим, на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження, враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, репутацію підозрюваного, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 , враховуючи те, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваного ОСОБА_4 , а тому відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України щодо нього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених процесуальних обов`язків, відтак слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо поданого клопотання заперечила.

Вказане клопотання у відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення прокурора у кримінальному провадженні, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В даному випадку сторона обвинувачення поставила перед слідчим суддею питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Це можна вважати особливим порядком попереднього вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, у разі оголошення особи у міжнародний розшук, КПК України встановлює процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, і рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, за своєю правовою природою є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що підозрюваний знаходиться за межами України. Оскільки до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у міжнародний розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу.

Також, судом при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді.

Отже, при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; чи наявна обґрунтована підозра; чи наявні ризики кримінального провадження; чи виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук.

Судом встановлено, що групою слідчих Слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000012 від 04.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 129 КК України.

05.01.2023 ОСОБА_4 , у порядку ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 129 КК України.

Оскільки, підозрюваний ОСОБА_4 постійно перебуває за межами території України у Республіці Польща, повідомлення про підозру вручено у спосіб передбачений для вручення повідомлень, а саме під розписку дорослому члену сім`ї ОСОБА_4 - його батьку ОСОБА_9 .

В подальшому, з метою проведення за участі підозрюваного ОСОБА_4 слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, у компетентні органи Республіки Польща надіслано клопотання про надання правової допомоги, зокрема для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру та виклику останнього до слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області.

Однак, відповідно до інформації окружної прокуратури м. Пйотркув-Трибунальський Республіки Польща, прокурор місцевої прокуратури контактував з ОСОБА_4 , але останній відмовився як з`явитися у прокуратуру для отримання документів, так і вказати адресу свого проживання, місця роботи і загалом населеного пункту у якому перебуває.

В подальшому, поліцейські за допомогою мобільного телефону зв`язалися з ОСОБА_4 , який зобов`язався з`явитися в управління. Однак, в подальшому не зробив цього. Після цього, ОСОБА_4 не реагував на спроби зв`язатися з ним за допомогою телефону та деактивував свій номер телефону.

Таким чином, ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про підозру та викликаний для проведення за його участі слідчих (розшукових) дій.

Запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 цієї статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, зокрема, оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та що підозрюваний, оголошений у міжнародний розшук.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

При цьому, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, підтверджуються доказами, які зібрані у ході досудового розслідування, зокрема, інформація, що міститься: у протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 11.04.2022; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 13.04.2022; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 13.04.2022; протоколі огляду від 14.04.2022; висновку експерта за результатами проведення судової семантико-текстуальної експертизи від 17.08.2022; іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Щодо наявності ризиків, зазначених устатті 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс Українине вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При визначенні імовірності переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зокрема, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 1 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 129 КК України, санкцією ч. 1 ст. 436-2 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Окрім того, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на потерпілу ОСОБА_7 і свідків у кримінальному провадженні, та погрозами й іншими діями вплинути на останніх з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Реальність вказаного ризику зокрема підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження, у яких містяться відомості щодо неодноразових погроз зі сторони підозрюваного ОСОБА_4 на адресу потерпілої ОСОБА_7 та членів її сім`ї.

Отже, доказаним є ризик того, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі з метою уникнення відповідальності переховується від суду, може незаконно впливати на потерпілу та свідків кримінального провадження.

Щодо оголошення ОСОБА_4 у міжнародний розшук, слідчий суддя зазначає наступне.

Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст.193, ч. 2 ст.281 КПК України).

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що постановою слідчого в ОВС Слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області від 23.08.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лучка Тернопільського району Тернопілсьької області, за останньою відомою адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , оголошено в міжнародний розшук. Відомості про прийняте рішення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом Розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої Наказом № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020 р., для звернення із запитом про публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо особи, яка розшукується з метою її затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в України, правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу визначений пакет документів, у тому числі, завірену копію постанови про оголошення розшуку особи та завірену копію ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування.

Таким чином, розгляд слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування передує вирішенню питання про публікацію Червоного оповіщення Генеральним секретаріатом Інтерполу.

Отже, момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, відповідає часу винесення постанови про оголошення особи у міжнародний розшук, а доказом, яким сторона обвинувачення має доводити перед слідчим суддею факт того, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук, є наявність у матеріалах клопотання процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого у виді постанови.

Разом з цим, слід зазначити, що у взаємовідносинах України та Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерполу саме Національна поліція виступає як Національне центральне бюро Інтерполу. При цьому, робочим апаратом НЦБ Інтерполу в структурі Національної поліції є саме Департамент міжнародного поліцейського співробітництва.

Винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, на переконання слідчого судді, є достатнім для підтвердження факту оголошення ОСОБА_4 у міжнародний розшук в розумінні вимог ч. 6 ст. 193 КПК України.

Враховуючи тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується ОСОБА_4 , доведення слідчим наявності обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеною та обґрунтованою необхідність обрання до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, після затримання цієї особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Також слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,7,131-132,177,193,196,281,372,376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Тернопільській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, задовольнити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід розглядається слідчим суддею після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_6 та прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1