08.08.2023 Єдиний унікальний № 371/861/22
провадження № 1-кп/371/110/23
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/861/22

Провадження № 1-кп/371/110/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, відносно якої розглядається

клопотання ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000083, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2022 року за ст. 309 ч. 1 КК України, щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вікторівка Миронівського району Київської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння при наступних обставинах.

27 липня 2022 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, що розташована в межах населеного пункту села Вікторівка Обухівського району Київської області, поблизу фермерського господарства «Перемога», серед іншої рослинності ОСОБА_4 побачив рослини коноплі, схожі на рослини коноплі. З метою власного вживання він вирвав з ґрунту дві рослини з стеблом, листям та суцвіттям. Вказані рослини ОСОБА_4 сховав, поклавши їх під власний одяг - футболку.

Цього ж дня, приблизно о 13 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , на відкритій ділянці місцевості поблизу ФГ «Перемога» в межах населеного пункту села Вікторівка Обухівського району Київської області, був зупинений працівниками поліції для перевірки документів, під час якої, в порядку ст. 93 КПК України, добровільно видав працівникам поліції частини рослин коноплі із стеблом, листям та суцвіттям.

Надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 96,5 г.

Відповідно до списку № 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» таблиці I Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року за № 770, зі змінами, канабіс та екстракт канабісу є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Згідно таблиці № 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних речовин, які знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 1 серпня 2000 року, маса вилученого наркотичного засобу - канабісу, в перерахунку на суху речовину, не є невеликим розміром.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив діяння, які підпадають під ознаки незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

З огляду на те, що під час скоєння інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення, він страждав та страждає в даний час на шизофренію, що істотно вплинуло на його здатність в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, що підтверджено даними висновку судово-психіатричного експерта № 250 від 18 серпня 2022 року, слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити.

Захисник та законний представник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечили.

Розглядаючи питання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи.

Такі обставини не заперечила законний представник ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 .

Вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 доводиться доказами, які були надані прокурором та досліджені в судовому засіданні.

У відповідно до вимог статті 11 КК України, суд визнає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України.

Згідно даних висновку судово- психіатричного експерта № 250 від 18 серпня 2022 року, ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав та страждає в даний час на шизофренію, параноїдна форма, стан нестійкої ремісії (F20.04 за МКХ10).Під час скоєння інкримінованих йому дій не міг та не може в даний час повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

ОСОБА_4 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин (канабіоїдів, алкоголю та амфетаміну). Він потребує лікування від наркотичної та алкогольної залежності на загальних підставах.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.

У відповідності до частини 2 статті 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Враховуючи досліджені судом обставини справи та надані прокурором докази, а також наявність у ОСОБА_4 захворювання на шизофренію,що підтверджується висновком експерта, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння не міг а повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже ОСОБА_4 перебував у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності.

Вирішуючи питання щодо необхідності та доцільності застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, суд дійшов наступного.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).

За правовою позицією ЄСПЛ у справі «G.v.France», п. 39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18, почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

На підставі статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.

Згідно статті 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», підставою для застосування примусового лікування, передбаченого статтею 96 КК України, є сукупність юридичного і медичного критеріїв - встановлення у діянні винного складу злочину та наявність у нього хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, а умовами - висновок судово-медичної експертизи про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби, його потребу в лікуванні та засудження такої особи до покарання будь-якого виду.

Згідно з пунктом 15 постанови, визначаючи, відповідно до статті 94 КК України, тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

У відповідності до вимог статті 94 КК України, суд враховує при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання; 2) тяжкість вчиненого діяння; 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

За правилами статей 19, 94 КК України, до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно з пунктом 3 наказу МОЗ України № 397 від 8 жовтня 2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Метою застосування примусових заходів медичного характеру є вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК України, запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК України.

Суд враховує, що особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічний психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_4 можливості в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_4 також не може в повній мірі усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, потребує застосування примусового заходу медичного характеру.

Враховуючи обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та висновок судово- психіатричного експерта № 250 від 18 серпня 2022 року, суд вважає, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_4 (небезпечність для себе та інших осіб) є помірною.

Згідно з частиною 2 статті 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров'я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

ОСОБА_4 за станом свого психічного здоров'я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, тому до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Такий захід також дозволить запобігти вчиненню ОСОБА_4 нових суспільно небезпечних діянь та є необхідним для досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_4 , що можливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для його одужання.

На підставі ст.ст. 19, 93, 94 КК України, керуючись ст.ст. 100, 314, 368 - 372, 376, 503-513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вікторівка Миронівського району Київської області, громадянина України, не одруженого, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1132 гривень 68 копійок віднести на рахунок держави.

Після набрання ухвалою чинності, знищити речові докази, які згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області:

Частини рослин зеленого кольору з морфологічними ознаками рослин роду коноплі, разом зі стеблами, листям, кореневищами та суцвіттям, які поміщено до номерного поліетиленового пакету № SUD 4016384;

Два відрізки пластикових ємностей, з наявним на верхів`ї однієї з яких згортка фольги зі специфічним запахом, які поміщено до номерного поліетиленового пакету № SUD 2026940.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд протягом семи діб з дня оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1