ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/506/23 Номер провадження 11-кп/814/1793/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 10 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, поданої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем і проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимим, засудженим у даному провадженні -

29 жовтня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.1 ст.125, ч.1 ст.162, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 10 березня 2023 року та застосувати щодо нього ст.81 КК України. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він у ході відбування покарання має 1 заохочення, стягнень не отримував, виконує передбачені законом вимоги працівників установи, брав участь у роботах з її благоустрою, натомість далі не був працевлаштований у зв`язку з відсутністю робочих місць у силу воєнного стану, щиро розкаюється у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 29 жовтня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харків ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.125, ч.1 ст.162, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 червня 2021 року приблизно о 14 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, незаконно проник у житловий будинок по АДРЕСА_2 , чим порушив недоторканість житла ОСОБА_8 .

Окрім того, 28 серпня 2021 року приблизно об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту на ґрунті давно сформованих неприязних відносин умисно схопив ОСОБА_9 за плечі й наніс їй удар кулаком у праве плече, спричинивши ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження (а.о.с.2-6).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 10 лютого 2022 року, кінець цього строку 10 серпня 2023 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 в місцях обмеження волі знаходиться з 10 лютого 2022 року, за час перебування в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не отримував, не працював.

З 24 березня 2022 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де 1 раз заохочувався у вигляді подяки, стягнень не має, не працює у зв`язку з відсутністю робочих місць, виконував роботи з благоустрою установи, але лише під контролем працівників адміністрації установи, на заходи психолого-педагогічної корекції та індивідуально-виховної роботи переважно не реагує, бере участь у виховних заходах, між тим, не завжди робить для себе належні висновки, визнав вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, погоджується з призначеним йому покаранням, що підтверджується даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 11 серпня та 30 листопада 2022 року, 03 березня 2023 року, психологічних характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 08 серпня, 28 листопада 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (а.о.с.16, 26-27, а.с.п.12-14, 19, 29).

При цьому, ОСОБА_7 отримано одне заохочення 26 грудня 2022 року, в той час як засуджений перебуває в місцях обмеження волі з 10 лютого 2022 року, тобто, названий факт не мав місце протягом усього строку відбування покарання, а відбувся єдиний раз у період часу, безпосередньо пов`язаний із настанням формальних передумов для розгляду питання про його умовно-дострокове звільнення.

Зазначене вище узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії №20 від 11 серпня 2022 року та №32 від 30 листопада 2022 року було відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо засудженого положень ст.ст.82, 81 КК України через відсутність необхідного процесу виправлення останнього (а.о.с.30).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка ОСОБА_7 не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була пасивною та нестабільною. Хоча засуджений не був працевлаштований з незалежних від його волевиявлення причин (у зв`язку з відсутністю робочих місць), однак ставлення апелянта до праці в ході виконання робіт з благоустрою установи не було належним, оскільки згадані роботи він виконував лише внаслідок додаткового контролю працівників адміністрації колонії, не відносився до них з розумною ініціативою. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

Окрім того, ОСОБА_7 раніше звільнявся від відбування заходу примусу з випробуванням на підставі ст.75 КК України, проте необхідних висновків для себе не зробив і в період іспитового строку знову продовжив кримінально-протиправну поведінку, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення засудженим необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 10 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4