Номер провадження: 11-кп/813/323/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2021 року в кримінальному провадженні №0000883 від 02.07.2019 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечних діянь, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою частково задоволено клопотання слідчого в кримінальному провадженні №0000883 від 02.07.2019 року та застосовано до ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечні дії, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом до виходу його із хворобливого стану.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді поміщення до психіатричного закладу, що виключає його небезпечну поведінку, а саме: до Дніпровської філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» залишено без змін до набрання ухвалою законної сили.

Цією ж ухвалою вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскарженою ухвалою судом першої інстанції здійснювався розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру поданого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечних діянь, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, вчинених за наступних обставин.

02.07.2019 року, о 08:35 год., ОСОБА_8 , знаходився в приміщені квартири АДРЕСА_2 , де в нього на ґрунті особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство своєї дружини ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, обрав знаряддям вчинення злочину ніж, який знаходився за його місцем мешкання. Озброївшись вказаним ножем, ОСОБА_8 , з метою спричинення смерті своїй дружини ОСОБА_10 , наніс останній чотири удари ножем, чим спричинив наступні тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин 5-го лівого межребер`я, перикарда, висхідного відділу аорти, проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин 8-го лівого межребер`я, лівого купола діафрагми, селезінки, лівої нирки, проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітини зліва з ушкодженням по ходу ранового каналу лівої легені, проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням по ходу ранового каналу шлунково-ободової зв`язки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно з пунктом 2.1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з множинними проникаючими колото-різаними пораненнями грудної клітки та живота з ушкодженням лівої легені, висхідного відділу аорти, лівого купола діафрагми, шлунково-ободової зв`язки, селезінки, лівої нирки та настала у результаті гіповолемічного шоку.

Крім того, 02.07.2019 року, приблизно о 08 годин 35 хвилин, ОСОБА_8 , знаходився в приміщені квартири АДРЕСА_2 , де в нього на ґрунті особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на нанесення умисного тілесного ушкодження, своєму сину ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне тілесне ушкодження, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, обрав знаряддям вчинення злочину ніж, який знаходився за його місцем проживання. Озброївшись вказаним ножем, ОСОБА_8 , з метою настання тілесних ушкоджень своєму сину ОСОБА_11 , наніс останньому удар ножем, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівого стегна з ушкодженням чотирьохглавого м`язу стегна та широкої фасції стегна, що згідно з п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру відносно ОСОБА_8 та застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом до виходу його із хворобливого стану.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 22.12.2021 року справу розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_12 , судді: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

24.12.2021 року ухвалою судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_12 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 02.03.2022 року.

29.11.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду задоволено заяву судді ОСОБА_12 про самовідвід та відведено вказаного суддю від розгляду апеляційної скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 та матеріали провадження щодо ОСОБА_8 передано до апарату апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу в порядку ст.35 КПК України (а.п.138-140 т.3).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 року справу розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_15 , судді: ОСОБА_13 , ОСОБА_14

23.12.2022 року на підставі службової записки судді ОСОБА_15 , замінено суддів-учасників колегії суддів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , на постійно-діючу колегію суддів у склад якої входять: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 року справу розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , у зв`язку із прийняттям Вищою радою правосуддя рішення 21.02.2023 року про звільнення судді ОСОБА_15 , який відряджений до Одеського апеляційного суду, з посади судді, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

10.03.2023 року на підставі службової записки судді ОСОБА_2 , замінено суддів-учасників колегії суддів: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , на постійно-діючу колегію суддів у склад якої входять: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Отримавши вказані матеріали провадження, ознайомившись зі змістом, суддею-доповідачем ОСОБА_2 враховано, що раніше ухвалою судді-доповідача ОСОБА_12 від 24.12.2021 року вже було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, однак встановлено, що вказана апеляційна скарга прокурора не може бути розглянута, та ухвалою від 10.03.2023 року залишено без руху апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та надано прокурору строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом 5 (п`яти) днів з дня одержання копії ухвали апеляційного суду.

На виконання вказаної ухвали, 20.03.2023 року, прокурор Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 та застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Прокурор, не оспорюючи встановлені обставин протиправного діяння вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та невірно визначив вид примусових заходів медичного характеру, оскільки відповідно до ч.4 ст.94 КК України примусові заходи медичного характеру із госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом можуть бути застосовані судом щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане із посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, прокурор вважає, що до нього мають бути застосовані примусові заходи у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, що визначено ч.5 ст.94 КК України.

Прокурор також вказує, що суд в резолютивній частині ухвали не мав права вказувати строк дії застосування примусових заходів медичного характеру.

Крім того, прокурор зазначає, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, оскільки безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань прокурора та представника потерпілої про проведення стаціонарної комісійної психолого-психіатричної експертизи та судом не враховано повідомлення лікарсько-консультативної комісії ДП «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», викладене протоколі №88 від 12.02.2019 року.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, в судовому засіданні прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подано клопотання про призначення стаціонарної комісійної психолого-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_8 .

Вказане клопотання сторони обвинувачення про призначення експертизи розглянуто апеляційним судом, про що винесена відповідна ухвала від 10.05.2023 року.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та представника потерпілих, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілої на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , посилаючись на те, що доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора містять суперечності, просив скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд клопотання в суді першої інстанції; захисника ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 92 КК України (далі - КК) передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб визначено певні види примусових заходів медичного характеру, які можуть бути застосовані судом, а саме: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом (ст.94 КК).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК.

Приписами ч. 1 ст. 503 КПК визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК.

Із зазначеної законодавчої норми вбачається, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється лише: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування чи судового розгляду; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч. 4 ст.503 КПК).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в цілому дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування при зверненні до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру встановив, що останній вчинив суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

За наслідками судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно висновку судово-психіатричних експертів №416 від 20.11.2019 року ОСОБА_8 , в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, перебував у тимчасовому розладі психічної діяльності, у вигляді «Делірію в зв`язку з судинним захворюванням головного мозку (гіпертензивна енцефалопатія, гостре порушення мозкового кровообігу 2012, 2018 рр.» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F05.81 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого, був не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждає, виявляє клінічні ознаки «Органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F06.6 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за глибиною та ступенем виразності не позбавляють його здатності повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, перебував у тимчасовому розладі психічної діяльності, у вигляді «Делірію в зв`язку з судинним захворюванням головного мозку (гіпертензивна енцефалопатія, гостре порушення мозкового кровообігу 2012, 2018 рр.» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F05.81 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого, був не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, а в теперішній час виявляє клінічні ознаки «Органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F06.6 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за глибиною та ступенем виразності не позбавляють його здатності повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, експертна комісія рекомендує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Суд першої інстанції вказав про встановлення підстав, передбачених п.1, п.2, п.3, п.5 ч.1ст. 513 КПК та за таких обставин, відповідно до ч.2 ст. 513 КПК визнав необхідним застосувати у відношенні ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом (п.4 ч.1ст. 94 КК України).

При цьому, застосовуючи до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом суд врахував положення п.15 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», відповідно до яких, визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

З урахуванням рекомендацій експертної комісії про доцільність застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність обрання саме цього виду примусового заходу медичного характеру.

Вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає обгрутованими.

Колегія суддів приймає до уваги доводи прокурора про те, що відповідно до ч.4 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, приймаючи до уваги, що в ході апеляційного розгляду було встановлено, що згідно розпорядження Малиновського районного суду м. Одеси оскаржена ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2021 року, якою до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру набрала законної сили 10.12.2021 року та направлена судом для виконання.

Вперше апеляційна скарга прокурора Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_9 до кур`єрської служби доставки подана 03.12.2021 року, однак до суду першої інстанції надійшла 16.12.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.п.99, 105 т.3).

Тобто, фактично до кур`єрської служби доставки прокурором апеляційну скаргу подано в строк, однак на час її надходження до суду першої інстанції, тобто на 16.12.2021 року, суд вже направив вказану ухвалу від 05.11.2021 року для виконання.

11.11.2022 року на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення із Дніпровської філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про те, що 25.01.2022 року ОСОБА_8 на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2021 року переведений до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР (а.п.127, 130 т.3).

Окрім цього, в ході апеляційного розгляду встановлено, що 13.07.2022 року, ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області задоволено подання КНП «МОЦПЗ» МОР та змінено ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (справа №945/513/22, провадження №1-в/945/134/22).

01.02.2023 року ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області задоволено подання КНП «МОЦПЗ» МОР та продовжено застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (справа №945/29/23, провадження №1-в/945/78/23).

Таким чином, оскільки станом на даний час на підставі ухвал Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.07.2022 року та 01.02.2023 року вже обрано та в подальшому продовжено відносно ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, слід констатувати, що раніше застосовані щодо ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом, нга теперішній час фактично вже не є актуальними, оскільки оскардена ухвала втратила свою чинність.

Разом з тим, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про недопустимість зазначення в оскарженій ухвалі конкретного строку припинення застосування примусових заходів медичного характеру, виходячи з такого.

За правилами ст. 94 КК, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати певні види примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

З урахуванням викладеного, посилання суду першої інстанції в оскарженій ухвалі про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом до виходу його із хворобливого стану, тобто зазначення строку припинення застосованих примусових заходів не ґрунтується на вимогах закону.

Апеляційний суд вважає, що встановлене порушення, яке було допущене судом першої інстанції при постановлені ухвали, з урахуванням положень ст.ст. 505, 513 КПК, є таким, що тягне за собою зміну ухвали.

Водночас згідно положень ч.2 ст.408 КПК ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру може бути змінена апеляційним судом у разі: 1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Саме на реалізацію цієї засади спрямовані встановлені спеціальними нормами КПК України винятки, які дають можливість судам без обмеження процесуальними позиціями сторін, навіть з власної ініціативи, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, приймати рішення щодо покращення правового становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому колегія суддів також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом в резолютитвній частині визначений строк припинення примусових заходів медичного характеру, ухвала суду підлягає зміні, шляхом викладу абзацу другого резолютивної частини ухвали в новій редакції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, 424, 503, 505, 513, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2021 року, якою в кримінальному провадженні №0000883 від 02.07.2019 року до ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини ухвали в такій редакції: «Застосувати відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до заклад у з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом».

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4