УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 ,

в рамках кримінального провадження №0001237 від 30.09.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України.

Відповідно до клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 16.10.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 28.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4ст.190 КК України.

Постановою прокурора від 30.09.2021 року віділено з кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 у вчинення кримінальних правопрушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, в окреме кримінальне провадження за №0001237 від 30.09.2021 року.

Досудовим розслідуванням установлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_10 , володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, знаючи психологію людей, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, шляхом вчинення корисливих умисних злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, приблизно у 2020 році, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 створив злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме заволодіння майном шляхом обману та зловживання довірою громадян України та Молдови, яка функціонувала до липня 2021 року.

Суть діяльності злочинної організації полягала у створенні та забезпеченні діяльності на території міста Одеси угрупування - «кулл-центру», члени якого за допомогою SIP телефонії зв`язувались з потерпілими, вводили їх в оману, представляючись співробітниками банківської установи, входили в довіру та під оманливим приводом схиляли останніх до перерахування власних коштів на банківські рахунки, які належать невстановленим учасникам злочинної організації.

Метою злочинної організації ОСОБА_10 було незаконне збагачення за рахунок коштів, отриманих шляхом обману та зловживання довірою від потерпілих.

Взявши на себе функцію загального керівництва злочинною організацією, ОСОБА_10 , з метою керівництва її структурними підрозділами та напрямками, координації злочинної діяльності інших учасників злочинного угрупування, залучив до участі у ньому в якості співорганізаторів довірених осіб із свого найближчого оточення - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які надали свою згоду на організацію та координацію злочинів, пов`язаних з шахрайством.

Залучивши вказаних осіб до вчинення злочинів у складі злочинної організації, ОСОБА_10 розробив злочинний план, визначивши окремі структурні підрозділи злочинної організації та розподілив ролі та напрямки діяльності із зайняття шахрайством, при цьому доручивши вказаним особам, виконувати функції (співорганізаторів) керівників окремих напрямків діяльності злочинної організації, самостійно планувати та контролювати вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів відповідно до напрямів діяльності підконтрольного їм напрямку.

Так, ОСОБА_8 , як найбільш наближеній до ОСОБА_10 особі, останній делегував виконання функції свого «заступника» та здійснення загального контролю за злочинною діяльністю організації.

В свою чергу ОСОБА_8 підпорядковувався ОСОБА_11 , якому ОСОБА_10 доручив виконання функцій «директора кулл-центру».

Функціями «головного бухгалтера кулл-центру» ОСОБА_10 наділив ОСОБА_12 , який звітував ОСОБА_8 щодо обліку грошових коштів, отриманих від протиправної діяльності злочинної організації, та підпорядковувався ОСОБА_11 ..

Згодом, ОСОБА_10 , спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час підібрано приміщення для «кулл-центру» під номером АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_13 , який не був обізнаний щодо протиправної діяльності злочинної організації.

У вказаному приміщенні за вказівкою ОСОБА_10 було створено та обладнано окремі структурні підрозділи злочинної організації - «служба безпеки», «адміністрація», а також «відділ холодників», «відділ клоузерів» та «кредитний відділ», які мали окремі приміщення, з необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, з доступом до мережі Інтернет,на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми та SIP-телефонія.

Також, ОСОБА_10 визначив конкретні завдання організації, співорганізаторів, детально розподіливши їх обов`язки та діючи спільно з співорганізаторами, разом розробили схему здійснення заволодіння чужим майном шляхом шахрайства.

Кожний «відділ кулл-центру» мав свої функції, штат працівників, свого «адміністратора», інструкції щодо введення потерпілих в оману та навчальний матеріал, який, з метою конспірації, члени злочинного угрупування називали - «спіч», «адміністратори» кожного відділу окремо звітували про його діяльність «головному адміністратору», грошові кошти, отримані від введених в оману потерпілих, розподілялись ОСОБА_10 в залежності від функції учасника злочинної організації та отриманого прибутку.

Згідно визначеної функції «служба безпеки» здійснювала пропускний режим у приміщення «кулл-центру», пропускаючи тільки учасників злочинного угрупування, контролювала появу біля адреси знаходження «кулл-центру» сторонніх осіб, чим забезпечувала безперешкодну злочинну діяльність угрупування. «Начальник служби безпеки» підпорядковувався та звітував «директору кулл-центру».

В чіткий ієрархії злочинного угрупування «адміністрація кулл-центру» ділилась на «головного адміністратора» та підпорядкованих йому «адміністратора відділу холодників», «адміністратора відділу клоузерів» та «адміністратора кредитного відділу».

Так, «головному адміністратору» підпорядковані три «адміністратори відділів» та «робітники відділів», в його функції входило здійснення контролю за роботою «відділів кулл-центру», проведення загальних зборів учасників злочинного угрупування, висвітлення недоліків в злочинній діяльності кожного «робітника відділів», покладення штрафів за порушення правил внутрішньої дисципліни та розпорядку злочинної організації, проведення загальних навчань «робітників відділів» з визначенням лінії поведінки у нестандартній ситуації при вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину.

В свою чергу, в функції «адміністраторів відділів» входило здійснення контролю за «робітниками свого відділу», навчання останніх відповідної побудови розмови з потерпілих та введення їх в оману, з метою заволодіння їх коштами, заміна своєї ланки в схемі вчинення шахрайства при виникненні нестандартної ситуації.

Згідно єдиного злочинного плану, з метою складання у потерпілого хибного враження про те, що він дійсно спілкується з робітниками банківської установи, безпосередні учасники вчинення шахрайства ділились на ланки - «холодників», «клоузерів» та «кредитний відділ».

Так, члени злочинного угрупування, які входили до «відділу холодників», дзвонили потерпілим, заздалегідь отримавши від співорганізаторів злочинної організації перелік номерів мобільних телефонів з даними їх власників, за допомогою SIP-телефонії, представляючись робітниками банківської установи, вводили останніх у оману та в ході розмови повинні були розташувати потерпілого до себе, приспати пильність, переконати в тому, що потерпілий дійсно розмовляє з робітником банку та отримати від нього номер його банківської картки. Після цього, розмову з потерпілим продовжував член злочинного угрупування, який входив до «відділу клоузерів».

Продовжуючи розмову з потерпілим, «клоузер» повинен був переконати потерпілого, що за його даними надійшла заява до банківської установи на отримання позики, яка погоджена та грошові кошти переведені на резервний банківський рахунок, тобто знаходяться між кредитором та отримувачем. Далі, розмову з потерпілим продовжував член злочинного угрупування, який входив до «кредитного відділу».

З метою досягнення єдиного злочинного результату, член злочинного угрупування, який входив до «кредитного відділу» запевняв потерпілого в необхідності отримання ним позики - для того, щоб позику на його ім`я не отримали сторонні особи, йому необхідно подати аналогічну заяву (до справжньої банківської установи) та самому отримати позикові кошти, після чого перерахувати їх на особистий рахунок банківської установи, тобто повернути позику.

Отримавши згоду від потерпілого, розмову з ним продовжував «клоузер», який повідомляв номер банківського рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

Таким чином, введений в оману потерпілий за допомогою інтернет-банкінгу звертається до банківської установи з заявою на отримання «швидкої» позики та отримує грошові кошти на свій банківський рахунок, після чого перераховує їх на банківський рахунок, який належить невстановленому учаснику злочинної організації.

У разі відмови потерпілого в отриманні позики, завданням «клоузера» є отримання даних cvv (cvc) коду його банківської картки та іншої особистої інформації, що дає можливість через інтернет-банкінг, пояснюючи потерпілому, що йде списання грошових коштів за банківські послуги, перерахувати гроші, які знаходяться на банківському рахунку потерпілого, на оплату послуг, у тому числі за послуги міжнародним медіасервісом «Megogo», користуванням мережею Інтернет, тощо.

Так, з метою незаконної організації діяльності «кулл-центру», члени злочинної організації облаштували три зали приміщення, в яких були обладнані як робочі місця «холодників», «клоузерів», «робітників кредитного відділу», так і робочі місця співорганізаторів злочинного угрупування. Придбавши комп`ютерну техніку та супутнє обладнання,члени злочинної організації інсталювали спеціальне програмне забезпечення, необхідне для здійснення злочинного умислу та підключили SIP-телефонію. Водночас, обладнали у кожному залі комп`ютерну мережу з доступом комп`ютерів усіх «відділів кулл-центру» до одного сервера таким чином, щоб з головного серверу за допомогою цієї мережі, здійснювався доступ до кожного комп`ютеру, на якому розміщено програмне забезпечення.

З метою полегшення керівництва і координації діяльності злочинної організації та швидкого доведення вказівок організаторів до учасників злочинного угрупування, створили дві групи в месенджері «Telegram», єдині для всіх учасників злочинної організації, доступ до одної з яких знаходився на робочому комп`ютері, доступ до іншої здійснювався за допомогою мобільних телефонів.

До першої групи в месенджері «Telegram» від співорганізаторів злочинної організації надходили перелік з особистими даними потерпілих, номерами мобільних телефонів і місцем мешкання останніх та номер банківського рахунку невстановленого учасника злочинної організації, на який потерпілий, введений в оману, перераховував власні грошові кошти.

За допомогою другої групи в месенджері «Telegram» організатори злочинного угрупування контролювали та координували час прибуття та відбуття з приміщення учасників злочинної організації та інші питання, пов`язані з загальною діяльністю «кулл-центру».

Далі, для забезпечення функціонування організованого ними «кулл-центру», співорганізатори злочинного угрупування підшукали інших учасників злочинної організації, які виконували функції «адміністрації», «служби безпеки», «холодників», «клоузерів», «робітників кредитного відділу» - ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, яким роз`яснили їх ролі у злочинній діяльності угрупування та мету злочинної організації - незаконне збагачення за рахунок коштів, отриманих шляхом обману та зловживання довірою від потерпілих, таким чином попередньо зорганізувавшись у стійке ієрархічне об`єднання для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації.

З метою унеможливлювання ідентифікації особи та в подальшому викриття правоохоронними органами, співорганізатори злочинної організації назвались іншим учасникам злочинного угрупування вимишленими іменами, а саме: ОСОБА_11 - « ОСОБА_19 », ОСОБА_8 - « ОСОБА_20 », ОСОБА_12 - « ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ».

У відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функції та завдання кожного члена організації були розподілені наступним чином:

ОСОБА_10 , обравши собі роль керівника злочинної організації та визначивши вчинення злочину, як основного джерела для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування та функціонування структурних підрозділів та злочинної організації в цілому, діючи з прямим умислом корисливим мотивом у складі організованої ним злочинної організації, згідно розробленого ним плану, відомого всім учасникам, для заволодіння чужим майном шляхом шахрайства розробив єдиний злочинний план та способи його реалізації, доводив ці дані до відома керівників напрямів діяльності злочинної організації, які у подальшому доводили їх до персоналу «відділів кулл-центру», розподіляв між членами злочинної організації їх обов`язки, встановивши певну ієрархію, порядок підпорядкування членів організації їх лідеру та один одному.

Відповідно до заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_10 здійснював загальне керівництво діяльністю злочинної організації; координував дії кожного з її учасників; для розміщення «кулл-центру» підібрав приміщення, де учасники злочинної групи здійснювали свою незаконну діяльність, проводили зібрання, отримували заздалегідь розподілені ним грошові кошти, отримані внаслідок здійснення шахрайських дій; контролював скоєння кримінальних правопорушень учасниками злочинного угрупування; отримував незаконний дохід від скоєння злочину; забезпечував фінансування організації та розподіл між її учасниками злочинних доходів; визначав склад злочинної організації; забезпечував співучасників комп`ютерною технікою; вигадував схеми прикриття незаконної діяльності у разі проведення слідчих дій з боку правоохоронних органів.

ОСОБА_8 (прізвисько « ОСОБА_20 »), як співорганізатор, виконував керівничі функції «заступника» ОСОБА_10 оглита здійснював загальний контроль за злочинною діяльністю організації, забезпечував функціонування злочинної організації, передавав вказівки організатора ОСОБА_10 співорганізаторам та іншим учасникам злочинної організації, контролював скоєння кримінальних правопорушень учасниками злочинного угрупування; отримував незаконний дохід від скоєння злочину; забезпечував фінансування організації та розподіл між її учасниками злочинних доходів; визначав склад злочинної організації, отримував звіти «директора кулл-центру» ОСОБА_11 , «начальника служби безпеки» ОСОБА_9 , «головного бухгалтера кулл-центру» ОСОБА_12 ..

На ОСОБА_11 (прізвисько « ОСОБА_19 »), як співорганізатора, було покладено керівничі функції «директора кулл-центру», де він знаходився постійно, особисто здійснював підбір учасників злочинної організації - «холодків», «клоузерів», «кредитного відділу», приймав звіти від «начальника служби безпеки» ОСОБА_9 та «головного адміністратора» ОСОБА_4 , отримував незаконний дохід від скоєння злочину, контролював вчинення злочинів учасниками злочинного угрупування, забезпечував фінансування організації та розподіл між її учасниками злочинних доходів.

ОСОБА_12 (прізвисько « ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ») як співорганізатор виконував керівничу роль «головного бухгалтера кулл-центру», контролював та вів облік надходження грошових коштів, отриманих від протиправної діяльності злочинної організації та витрат, необхідних для функціонування злочинної організації, про що звітував ОСОБА_8 , передавав учасникам злочинної організації номери банківських рахунків, на які потерпілі, будучи введені в оману, перераховували грошові кошти, приймав участь в розподілі між учасниками злочинної організації доходів, отриманих злочинним шляхом.

ОСОБА_4 як учасник злочинної організації, згідно відведеної ролі «головного адміністратора», приймав звіти невстановлених досудовим розслідуванням «адміністраторів відділів», проводив загальні збори учасників злочинного угрупування, висвітлював недоліки в злочинній діяльності кожного «робітника відділів», ввів систему штрафів та заохочень для учасників злочинної організації та визначав їх розмір, проводив загальні навчання «робітників відділів» з визначенням лінії поведінки у нестандартній ситуації при вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, отримував незаконний дохід від скоєння злочину.

ОСОБА_15 ,як учасник злочинної організації виконував функції «адміністратора відділу клоузерів», здійснював контроль за учасниками злочинної організації, які виконували функції «клоузерів», проводив навчання останніх відповідної побудови розмови з потерпілими та введення їх в оману, з метою заволодіння їх коштами, заміняв ланку «клоузерів» в схемі вчинення шахрайства при виникненні нестандартної ситуації, отримував незаконний дохід від скоєння злочину.

На ОСОБА_9 як учасника злочинної організації, було покладено функції «служби безпеки», який підшукав у якості персоналу двох осіб, які виконували функції охоронців та не були обізнані щодо протиправної діяльності злочинної організації, здійснював пропускний режим у приміщення «кулл-центру», пропускаючи тільки учасників злочинного угрупування, контролював появу біля адреси знаходження «кулл-центру» сторонніх осіб, чим забезпечував безперешкодну злочинну діяльність злочинної організації, отримував незаконний дохід від скоєння злочину.

В свою чергу, ОСОБА_18 як учасник злочинної організації, виконував функції «служби безпеки», здійснював пропускний режим у приміщення «кулл-центру», пропускаючи тільки учасників злочинного угрупування, контролював появу біля адреси знаходження «кулл-центру» сторонніх осіб, чим забезпечував безперешкодну злочинну діяльність злочинної організації, отримував незаконний дохід від скоєння злочину, контролював виконання учасниками злочинної організації встановлених правил дисципліни та внутрішнього розпорядку.

ОСОБА_16 як учасник злочинної організації, виконувала функції «холодника», в складі злочинної організації безпосередньо вчиняла шахрайства - дзвонила потерпілим, заздалегідь отримавши від співорганізаторів злочинної організації перелік номерів мобільних телефонів з даними їх власників, за допомогою SIP-телефонії, представляючись робітником банківської установи, вводила останніх у оману та в ході розмови розташовувала потерпілого до себе, переконувала в тому, що потерпілий дійсно розмовляє з робітником банку та отримавши від нього номер його банківської картки, з метою досягнення єдиної злочинної мети «передавала» потерпілого іншому учаснику злочинної організації - «клоузеру», отримував незаконний дохід від скоєння злочину.

ОСОБА_14 (прізвисько « ОСОБА_24 »), як учасник злочинної організації, виконував функції «клоузера», в складі злочинної організації безпосередньо вчиняв шахрайства - вводив потерпілих в оману, переконуючи, що за його даними надійшла заява до банківської установи на отримання позики, яка погоджена та грошові кошти переведені на резервний банківський рахунок, повідомляв номер банківського рахунку учасника злочинної організації, на який потерпілі перерахували грошові кошти, отримував незаконний дохід від скоєння злочину, у випадку, якщо потерпілий не надає свою згоду на отримання позики, під оманливим приводом отримував дані cvv (cvc) коду банківської картки потерпілого та іншої особистої інформації та через інтернет-банкінг, ввівши потерпілого в оману пояснюючи, що йде списання грошових коштів за банківські послуги, перерахував гроші, які знаходяться на банківському рахунку потерпілого, на оплату послуг, у тому числі за послуги міжнародним медіасервісом «Megogo», користуванням мережею Інтернет, тощо.

ОСОБА_17 як учасник злочинної організації, виконувала функції «кредитного відділу», в складі злочинної організації безпосередньо вчиняла шахрайства - вводила потерпілих в оману, запевнюючи потерпілого в необхідності отримання ним позики та перерахування грошових коштів на номер банківського рахунку учасника злочинної організації, отримувала незаконний дохід від скоєння злочину.

Інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, які у складі злочинної організації виконували функції адміністраторів «відділу клоузерів» та «кредитного відділу», «холодників», «клоузерів», «робітників кредитного відділу», приймали безпосередню участь у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, у результаті чого всі учасники злочинної організації отримували незаконний прибуток.

Крім того, у вказаній злочинній організації ОСОБА_10 було встановлено чітку ієрархію між усіма учасниками злочинної організації, а саме «холодники», «клоузери» та «кредитний відділ» підпорядковувалися своїм адміністраторам, у тому числі ОСОБА_15 , проходили у них навчання та зверталися для вирішення нагальних питань, пов`язаних з протиправною діяльності злочинної організації. В свою чергу адміністратори відділів, у тому числі ОСОБА_15 , підпорядковувались «головному адміністратору» ОСОБА_4 , звітували про злочинну діяльність кожного члена свого відділу. «Директору кулл-центру» були підпорядковані «головний адміністратор» ОСОБА_4 , «адміністратори відділів», у тому числі ОСОБА_15 , «холодники», у тому числі ОСОБА_16 , «клоузери», у тому числі ОСОБА_14 , «кредитний відділ», у тому числі ОСОБА_17 , «начальник служби безпеки» ОСОБА_9 , «служба безпеки» ОСОБА_18 ,які виконували його вказівки та дотримувались встановленої правил та чіткої дисципліни. В свою чергу співорганізатори злочинного угрупування «директор» ОСОБА_11 та «головний бухгалтер кулл-центру» ОСОБА_12 підпорядковувалися та звітували ОСОБА_8 , найбільш наближеній до ОСОБА_10 особі, якій останній делегував функції свого «заступника». Усім учасникам злочинної організації повідомлялось, що керівником злочинної організації є ОСОБА_10 , який приймає остаточні рішення, стосовно «працевлаштування», «звільнення», «виплати заробітної платні», фінансування діяльності окремих підрозділів злочинної організації та її керування в цілому. Співорганізатори ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звітували та підпорядковувалися безпосередньо підпорядковувалися та звітували ОСОБА_10 , який здійснював загальне керування як шляхом особистого спілкуванням з кожним із керівників окремого напрямку чи структурного підрозділу, забезпеченням останніх «робочим місцем», так і проведенням загальних зборів між керівниками, з метою організації роботи «кулл-центру» та надання вказівок, які у подальшому доводилися керівниками іншим учасникам злочинної організації.

Злочинна організація характеризувалася попередньою зорганізованістю в спільне об`єднання для вчинення особливо тяжких злочинів та забезпечення діяльності окремих структурних підрозділів, стабільністю, згуртованістю та стійкістю свого складу, тривалістю постійної злочинної діяльності, домовленістю і готовністю до постійного вчинення злочинів кожним із учасників групи, отриманням матеріальних благ від такої діяльності на постійній основі та чітко розмежованої та встановленої ієрархії.

Так, у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

У діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст.ст.276-278 КПК України, за наявності достатніх підстав, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України складено 17.08.2021, та вручено у порядку, передбаченому ст. 278 та «Главами VI, XI» КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 24.09.2021 року клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурорм Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України задоволено, за відсутності підозрюваного застосувано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий Ізолятор» , в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

08.08.2023 року підозрюваний ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2023 року.

Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,2 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, зазначивши, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Захисник підозрюваного заперечував проти клопотання та просив застосувати до підозрюваного біль м`який запобіжний захід, зазначивши, що підозрюваному не було відомо про те, що він перебуває у розшуку, він взагалі не був повідомлений про необхідність явки до слідчого, тому доводи про переховування підозрюваного є надуманими. Підозрюваний до кримінальної відповідальності притягується вперше, ризики органом досудового розслідування не доведені.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника. Пояснив, що 26 липня 2021 року покинув територію України та постійно проживав та неофіційно працював у Туреччині в сфері нерухомості. Був затриманий на території Польщі в аеропорту під час пересадки на рейс до Німеччини. Зазначив, що не знав про кримінальне переслідування в Україні та на даний час частково визнає свою провину.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України.

Слідчий суддя вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до ч.3 ст.111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 135 КПК Глави 11 Розділу ІІ КПК України передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України, в порядку ч.6 ст.193 КПК Українивстановлено, що повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України складено 17.08.2021, та в той же день вручено дорослому члену сім`ї, а саме сестрі останнього - ОСОБА_25 .

З урахуванням того, що положеннями КПК України передбачена можливість вручення підозрюваному повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст.111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст.135 КПК України), то слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, оскільки органом досудового розслідування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 17.08.2021 року вручено останньому у спосіб, визначений КПК України, а саме, шляхом вручення дорослому члену сім`ї та направлено підозрюваному рекомендованим листом з повідомленням.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином, ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, було вручено у порядку ч.1 ст.278 КПК України, у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, тобто, у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ч.1 та ч.2 ст.135 КПК України), а враховуючи те, що згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, за такого слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, матеріали якого відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, віділено в окреме кримінальне провадження за №0001237 від 30.09.2021 року

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що підозрюваного ОСОБА_4 10.09.2021 року було оголошено у міжнародний розшук, у зв`язку з тим, що місцеперебування підозрюваного не відомо.

Також слідчий суддя зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2021 року клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурорм Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України задоволено, за відсутності підозрюваного застосувано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий Ізолятор» , в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

08.08.2023 року підозрюваний ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2023 року.

Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечний характер, а також особу підозрюваного та те, що підозрюваний тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, знаходився в міжнародному розшуку на протязі тривалого часу, не має власного житла та сімї на території України, не має офіційного джерела доходів, слідчий суддя приходить до переконання, що ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлений в судовому засіданні.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 безпосередньо або через інших осіб з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , побоюючись покарання (у вигляді позбавлення волі) може переховуватися від органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду та впливати на показання свідків, підозрюваних, які співпрацюють зі слідством, потерпілих та інших осіб - фігурантів кримінального провадження, яким ще про підозру не повідомлялося, оскільки вказані особи не допитувалися у суді під час відкритого судового розгляду, що вказує на наявність та обґрунтованість ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, в ході слідства установлено, що злочинна організація за участі ОСОБА_4 існувала досить тривалий час, злочини, які скоєно її організаторами та учасниками, носять багатоепізодний характер, при цьому відсутність у підозрюваного офіційних доходів та працевлаштування вказує на те, що саме злочинна діяльність є єдиним джерелом забезпечення його життєдіяльності, а тому обгрунтованим та доведеним є наявність ризику, передбаченого п.5 ч.3 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було. Так як на думку слідчого судді жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим під час розгляду клопотання ризикам.

У зв`язку з великим ступенем встановлених рпзиків, відсутності міцних соціальних зв`язків, наявності підозри у вчиненні кримігального правопорушення, передбаченого ст.255 КК України.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не має.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2021 року строком до 05.10.2023 року включно.

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 08.08.2023 року та припиняє свою дію 05.10.2023 року, та який не може бути більший ніж строк досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1