Справа № 462/1413/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/470/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

встановила:

на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 06 березня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч.5 ст. 185 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 07 липня 2023 року включно.

Визначено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 заставу в розмірі по 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб кожному, що становить 681 000 грн. з покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 покликається на те, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, належно невмотивованим, винесеним всупереч вимогам ст.ст. 176, 177, 179, 183, 184, 193, 194, 196,197,199, 370 КПК України.

Зазначає, що поза увагою суду залишились доводи сторони захисту щодо недоведеності прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недоведеності недостатності застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`яких запобіжних заходів, а саме у вигляді домашнього арешту (цілодобово) чи мінімальної застави.

Наголошує на порушенні розумних строків застосовування до обвинуваченого винятково найсуворішого запобіжного заходу.

Акцентує, що зі спливом часу існування ризиків, на які покликається прокурор, втратило свою актуальність.

Вважає припущення можливість обвинуваченого переховуватись від суду та звертає увагу на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, є особою, яка вважається раніше не судимою, на обліку в лікарів нарколога та психоневролога не перебуває, офіційно не працевлаштований, проте працював на приватному автосервісі і є єдиним годувальником сім`ї, на його утриманні перебуває безробітня дружина, малолітня дитина - ОСОБА_14 , 20-річний син ОСОБА_15 , який страждає на цукровий діабет, а також батьки пенсійного віку (мати страждає на хворобу Альцгеймера ).

Щодо можливості перешкодити істині у справі чи незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення зазначає, що жоден свідок та потерпілий не вказує на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила інкримінований злочин.

Наголошує на відсутності ризику можливості знищення чи спотворення речей чи документів, оскільки такі у повному обсязі долучені до кримінального провадження, доступу до якого ОСОБА_17 не має.

На думку апелянта непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 є визначений судом розмір застави, з огляду на його скрутне матеріальне становище, враховуючи наявність боргів за комунальні послуги і непогашений кредит.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_18 запобіжний захід у вигляді мінімального розміру застави згідно ч.5 ст. 182 КПК України або цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 покликається на те, що ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України та підлягає скасуванню.

Стверджує, що зазначені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються на припущеннях.

Зазначає, що стороною обвинувачення не обґрунтовано неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Вважає непомірним для обвинуваченого ОСОБА_7 визначений судом розмір застави.

Наголошує, що в умовах воєнного стану обвинувачений ОСОБА_7 не зможе виїхати за кордон, чи вчинити будь які інші дії, передбачені ст. 177 КПК України як ризики, оскільки, встановлені обмеження щодо пересування та посилена кримінальна відповідальність є додатковими гарантіями належної поведінки. Крім цього акцентує, що термін дії закордонного паспорта обвинуваченого закінчився.

Необґрунтованим та безпідставним на думку апелянта є ризик незаконного впливу на потерпілих, оскільки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повідомили суд, що обвинувачені їм не знайомі і надали показання лише про факт виявлення крадіжки з квартири.

Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_7 не судимий, одружений, проживав разом з дружиною - ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_1 , на його утриманні батько пенсіонер - ОСОБА_22 , який страждає на ряд важких захворювань.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року в частині продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з носінням електронного засобу контролю.

Визначити розмір застави не більше 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 покликаючись на норми КПК України та практику ЄСПЛ зазначає, що судом першої інстанції не враховано всіх обставин справи та прийнято рішення, яким порушено права обвинуваченого.

Стверджує про наявність підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_8 мінімального розміру застави.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року щодо продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, в якій визначити останньому мінімальний розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про їх заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні не зменшились.

Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційних скарг, виправданим є подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з врахуванням тяжкості інкримінованого їм за ч.5 ст. 185 КК України кримінального правопорушення та мотивів прокурора, а відтак, є всі підстави вважати недостатнім застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в тому числі і цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною стороною обвинувачення актуальність ризиків і приходить до висновку, що протиправна поведінка обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

А отже, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі "Летельє проти Франції").

Покликання апелянтів про наявність у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постійного місця проживання і міцних соціальних зв`язків, на думку колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити останнім запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі на цілодобовий домашній арешт, оскільки такий, не гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

Також, на переконання колегії суддів, місцевий суд, прийнявши обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином оцінив і наявність обставин для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та відповідність її розміру, меті застосування запобіжного заходу, що не ставить під сумнів його дієвість.

Колегія суддів вважає, що у оскаржуваному судовому рішенні розмір застави не є непомірним для обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , однак, водночас є небажаним для втрати, а відтак, достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня року 2023 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначення застави - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4