Справа № 307/3421/23
Провадження № 1-кс/307/546/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м.Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Тячів скаргу, захисника - адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.27, ч.5 ст. 361 КК України, у кримінальному провадженні №0000017, відомості про яке 24.02.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про скасування повідомлення про підозру,

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 361 КК України, звернулася до слідчого судді зі скаргою в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, згідно з якою просить скасувати повідомлення про підозру від 24 червня 2023 у кримінальному провадженні №0000017, якою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 та ч.5 ст. 361 КК України.

В обґрунтування доводів скарги захисник посилається на те, що у провадженні СВ ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358, ч.5 ст. 361, ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 369-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 24.06.2023 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 та ч. 5 ст. 361 ККУ.

8.08.2023 р. в рамках даної судової справи подано клопотання про зміну правової кваліфікації, яке в порушення вимог КПК України станом на сьогодні не розглянуто.

В серпні 2023 р. кримінальне провадження ЄРДР 0000017 з кваліфікацією ч. 1 ст. 358, ч.5 ст. 361, ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 369-2 КК України за територіальною підслідністю передано до СВ Тячівського РВП ГУНП В Закарпатській області.

Постановою від 21.08.2023 р. продовжено термін досудового розслідування в ЄРДР 0000017 не зважаючи на подані стороною захисту заперечення, що грунтуються на відсутності в матеріалах справи жодних доказів вчинення ОСОБА_4 злочину передбаченого ч. 5 ст. 361 КПК України.

Сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру у вказаному провадженні необґрунтоване та підлягає скасуванню, оскільки слідчим зроблено передчасний висновок, щодо наявності в діях ОСОБА_4 , складу злочину, визначеного ст. 361 ККУ

Згідно тексту підозри від 24.06.2023 ОСОБА_4 , у невстановлений слідством час, діючи з умислом та знаючи про дію Указу Президента України № 64/2022, щодо ведення та дії воєнного стану на території України, шляхом залучення невстановленої групи осіб, маючи доступ до екзаманаційного класу ТСЦ 2143 РСЦ ГСЦ МВС у Закарпатській області в м. Тячів по вул. Промислова 6-а, забезпечила невстановленим слідством особам доступ до робочого екзаменаційного комп`ютера, шляхом під`єднання додаткового технічного обладнання, що дало можливість непомітно для сторонніх осіб та технічних засобів контролю (відеоспостереження) дистанційного складання іспиту, а саме надання вірних відповідей та питання тестів Національної автоматизованої системи, модулі «Екзаменатор», сторонніми особами з іншого приміщення, імітуючи процес складання особою, яка в цей час нібито складає іспит, підробляючи в такий спосіб результат іспиту та надаючи можливість особам фіктивно складати теоретичний іспит, а у подальшому на підставі складеного у такий спосіб іспиту, бути допущеним до складання практичного іспиту.

Також у даній підозрі від 24.06.2023 р. зазначено, що ОСОБА_4 займаючи посаду адміністратора Територіального сервісного центру 2143 (на правах відділу м. Тячів) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС), будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до п.4 ч.3 посадової інструкції затвердженої 10.04.2023, начальником РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області, уповноважена приймати теоретичний та практичний іспит для отримання особами права керування транспортними засобами під час чого зобов`язана у визначеному порядку використовувати технічні засоби контролю (у тому числі фото та відеотехніки) для фіксації процесу складання іспитів та несе відповідальність за використання технічних засобів контролю під час складання теоретичного іспиту (у тому числі фото та відеотехніки) збереження отриманої за допомогою них інформації та доступу до неї. Діючи в супереч Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», затвердженої Наказом МВС від 07.12.2009 № 515 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2020 року № 408) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2010 р. за № 74/17369, відповідно до якої встановлюється порядок приймання іспитів для отримання особами права керування транспортними засобами, оформлення, видачі, обміну, повернення, зберігання, анулювання та знищення національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія) територіальними сервісними центрами МВС (далі - ТСЦ МВС). Посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, СІ, С, D1 і D видаються особам, які склали в ТСЦ МВС теоретичний і практичний іспити, а під час складання теоретичного і практичного іспитів використовуються технічні засоби контролю (у тому числі фото- та відеофіксації) процесу складання іспиту. Так, 23.06.2023 року о 14:45, ОСОБА_4 , діючи умисно, в супереч інтересам служби, перебуваючи в екзаменаційному класі Територіального сервісного центру 2143 (на правах відділу м. Тячів) регіонального сервісного центру ТСЦ МВС в Закарпатській області (філія ТСЦ МВС) розташованого за адресою Закарпатська область, Тячівський район, місто Тячів, вул. Промислова, 6-а, повідомила особі, що повинна була пройти теоретичний іспит шляхом проходження тестів на робочому екзаменаційному комп`ютері з використання модулю «Екзаменатор» НАІС, ОСОБА_6 , про необхідність імітації проходження іспиту, після чого, невстановлені досудовим розслідуванням особи, дистанційно, з іншого приміщення вказаного ТСЦ, за допомогою заздалегідь встановленого додаткового технічного обладнання, склали замість ОСОБА_6 теоретичний іспит, а ОСОБА_4 забезпечила цим особам можливість приховати несанкціоноване втручання до модулю «Екзаменатор» НАІС від сторонніх осіб та технічних засобів контролю (відеоспостереження), що призвело до підробки інформації яка обробляється у Національній автоматизованій інформаційній системі, модулі «Екзаменатор».

З приводу наявності підстав для скасування оскаржуваного повідомлення про підозру, захисник вказує, що згідно ч.3 ст. 27 КК України, «Організатором є особа, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи або злочинної організації.»

Згідно ст. 361 КК України «Несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж - та ч.5 статті 361 КК України дії, передбачені частиною третьою або четвертою цієї статті, вчинені під час дії воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років».

Однак станом на час розгляду скарги, в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні докази того, що ОСОБА_4 забезпечила невстановленим особам технічний доступ до екзаменаційного комп`ютера, шляхом під`єднання додаткового технічного обладнання відсутні. У розпорядженні слідства відсутні докази наявності відбитків пальців ОСОБА_4 на такому додатковому обладнанні. Докази забезпечення ОСОБА_4 доступу до екзаменаційного класу стороннім особам у вигляді відео чи показань свідків також відсутні. Факт відсутності встановленого слідством часу такого під`єднання та факт відсутності жодного з групи осіб, здійснювала використання екзаменаційного комп`ютера з метою підроблення результатів іспиту свідчить про те, що слідство не володіє жодними фактичними даними, щодо звинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 КК України. За вказаних обставин, підозра від 24.06.2023 р. щодо вчинення ОСОБА_4 дій з ознаками правопорушення за ст. 27 КК України ґрунтується виключно на припущеннях слідства, а тому по своїй суті суперечить вимогам ст. 276 КПК України. Доказом викладеного є відсутність пред`явлення підозри у вчиненні правопорушення за ст. 28 КПКУ, оскільки не може бути організатору злочину за відсутності групи осіб, яку власне і організовували.

При цьому захисник вказує, що аналіз змісту науково-практичного коментаря до ст. 363 КК Укарїни та системний аналіз змісту підозри від 24.06.23 р, врученій ОСОБА_4 свідчить про те, що дії останньої по відношенню до ОСОБА_6 , які мали місце 24.06.2023 р. при складанні теоретичного іспиту можуть бути кваліфіковані лише за ст. 363 КПКУ оскільки ОСОБА_4 при складанні такого іспиту є спеціальним суб`єктом, яка діяла на підставі Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі свідоцтва водія № НОМЕР_1 наказ МВС від 0712.2009 р., зареєстрованої МЮУ 22.01.2010 р № 7417369.

Зважаючи на наявні у розпорядженні слідства докази, дії невстановлених осіб з числа співробітників ЕСЦ 2143 РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області, до яких відноситься ОСОБА_8 , направлені на імітацію здачі теоретичного іспиту для отримання прав керування транспортним засобом, шляхом порушення правил використання екзаменаційного комп`ютера (через приєднання додаткових пристроїв) за своїм суб`єктивним та об`єктивним складом підпадає під визначення правопорушення, передбаченого нормою ст. 363 КК України.

Викладене, на думку захисника, виключає наявність у діях ОСОБА_4 складу злочину передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 361 КК України КК України.

Враховуючи те, що повідомлення про підозру є необґрунтованим, а також те, що строки, визначені п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України не пропущено, вважає, що у слідчого судді є усі підстави для задоволення скарги, а тому просить скасувати повідомлення про підозру від 24.06.2023 у кримінальному провадженні №0000017, якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 27 та ч.5 ст. 361 КК України.

Підозрювана ОСОБА_4 та її захисник, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні вимоги скарги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в поданій скарзі, та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги у зв`язку з її необґрунтованістю. Зауважив, що у даному кримінальному провадженні було проведено ряд негласних слідчих розшукових дій, які на даний час не розсекречені, а тому висновки щодо наявності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч.3 ст.27, ч.5 ст. 361 КК України на ст. 363 КК України, передчасні. На даному етапі досудового розслідування зібрано достатні докази для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст. 361 КК України, яку у разі достатності на те підстав, в подальшому після повного проведення досудового розслідування та розсекречення матеріалів НСРД, буде можливість змінити.

Слідчий Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги в судове засідання не з`явився та про причини неявки, не повідомив.

Заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши скаргу та дослідивши додані матеріали кримінального провадження №0000017, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Статтею 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, Тячівським РВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000017, відомості про яке 24.06.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 та ч.5 ст.361 КК України.

24.06.2023 року старшим слідчим СВ ВП №1 Мукачівського ГУНП в Закарпатській області у кримінальному провадженні №0000017 майором поліції ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 361 КК України.

Згідно з даним повідомленням ОСОБА_4 підозрюється у організації несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до підробки інформації, вчинену під час дії воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 361 КК України.

При цьому в стислому викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначається, що ОСОБА_4 займаючи посаду адміністратора Територіального сервісного центру 2143 (на правах відділу м. Тячів) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС), будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до п.4 ч.3 посадової інструкції затвердженої 10.04.2023, начальником РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області, уповноважена приймати теоретичний та практичний іспит для отримання особами права керування транспортними засобами під час чого зобов`язана у визначеному порядку використовувати технічні засоби контролю (у тому числі фото та відеотехніки) для фіксації процесу складання іспитів та несе відповідальність за використання технічних засобів контролю під час складання теоретичного іспиту (у тому числі фото та відеотехніки) збереження отриманої за допомогою них інформації та доступу до неї. Діючи в супереч Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», затвердженої Наказом МВС від 07.12.2009 № 515 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2020 року № 408) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2010 р. за № 74/17369, 23.06.2023 року о 14:45, діючи умисно, в супереч інтересам служби, перебуваючи в екзаменаційному класі Територіального сервісного центру 2143 (на правах відділу м. Тячів) регіонального сервісного центру ТСЦ МВС в Закарпатській області (філія ТСЦ МВС) розташованого за адресою Закарпатська область, Тячівський район, місто Тячів, вул. Промислова, 6-а, повідомила особі, що повинна була пройти теоретичний іспит шляхом проходження тестів на робочому екзаменаційному комп`ютері з використання модулю «Екзаменатор» НАІС, ОСОБА_6 , про необхідність імітації проходження іспиту, після чого, невстановлені досудовим розслідуванням особи, дистанційно, з іншого приміщення вказаного ТСЦ, за допомогою заздалегідь встановленого додаткового технічного обладнання, склали замість ОСОБА_6 теоретичний іспит, а ОСОБА_4 забезпечила цим особам можливість приховати несанкціоноване втручання до модулю «Екзаменатор» НАІС від сторонніх осіб та технічних засобів контролю (відеоспостереження), що призвело до підробки інформації, яка обробляється у Національній автоматизованій інформаційній системі, модулі «Екзаменатор».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тлумаченням Європейського суду з прав людини вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27 лютого 1980 року, скарга № 6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15 липня 1982 року, скарга № 8130/78) Європейський суд з прав людини констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію Європейський суд з прав людини у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10 грудня 1982 року) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на зазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе вчинення особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Як закріплено в ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

За приписами ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до змісту ст. 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Контекстний аналіз наведених положень у зіставленні з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що під час розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України. Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватися слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Слідчий суддя при розгляді даної категорії скарг, повинен перевіряти дотримання органом досудового розслідування вимог ст. ст. 277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, а не вдаватися до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, встановленню винуватості особи у його вчиненні, та наявності у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

В скарзі захисник, як підстави для її задоволення, зауважує на відсутності, достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 27 та ч.5 ст. 361 КК України та відсутності в діях ОСОБА_4 складу злочину. При цьому вказує на наявність підстав для перекваліфікації дій підозрюваної з ч.5 ст. 361 КК України на ст. 363 КК України.

Як вбачається з повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 24.06.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 361 КК України, у кримінальному провадженні №0000017, відомості про яке 24.06.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у ньому належним чином вказано зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Тобто, оскаржуване повідомлення про підозру за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, а відтак стороною кримінального провадження з боку обвинувачення були дотримані зазначені вимоги закону в повному обсязі.

Між тим, виходячи з вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення практично зводиться до найбільш детального опису об`єктивної сторони інкримінованого підозрюваній діяння, відомих на момент повідомлення про підозру.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної з інкримінованим їй кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких є достатньою для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, та відповідає фактичних обставин кримінального правопорушення.

Звертаючись з даною скаргою сторона захисту посилається на відсутність достатніх доказів для повідомлення про підозру, однак такі обставини повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Щодо інших доводів сторони захисту у скарзі на повідомлення про підозру, то вони фактично стосуються питань доведеності винуватості та оцінки доказів. Проте з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру. Окрім цього зважаючи на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, ще не завершено, в тому числі матеріали проведених негласних слідчих розшукових дій, ще не розсекречено, твердження захисника про перекваліфікацію дій обвинуваченої з ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 361 КК України на ст.363 КК України є передчасними.

Слідчий суддя також зазначає, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як в матеріалах поданої скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не наведено даних, які б спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування.

Слідчий суддя наголошує, що за визначенням Європейського суду з прав людини наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кембелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, серія А, № 182, с. 16, п. 32). Однак факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року, серія A, № 300-A, с. 27, п. 55).

Оцінюючи в сукупності наведені обставини провадження, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у контексті її розуміння Європейським судом з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Таким чином, в межах своєї компетенції, слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 24.06.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000017, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст. 361 КК України, є законним, вмотивованим та відповідає вимогам ст. 277 КПК України, а у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваної, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановлено, а тому в задоволенні поданої скарги слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 26, 303, 306, 307, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги захисника адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст. 361 КК України, у кримінальному провадженні № 0000017, відомості про яке 24.02.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про скасування повідомлення про підозру.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 1 вереся 2023 року о 13 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1