КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Магадан, Російська Федерація, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

та обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, що є у його власності.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці у невстановлений час, діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, розробили злочинний план, направлений на відкрите заволодіння чужим майном.

З метою реалізації злочинного умислу направленого на відкрите, за попередньою змовою групою осіб, заволодіння чужим майном, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці, 12.02.2020 року у денний час доби, на Інтернет сайті «minfin.com.ua» розмістила оголошення про обмін грошових коштів в сумі 50 000 доларів США.

12.02.2020 о 13:25 год., помітивши оголошення про обмін валют, потерпілий ОСОБА_9 зателефонував на номер НОМЕР_1 , який було вказано в оголошенні. В телефонній розмові, невстановлена слідством особа обговорила умови обміну та місце зустрічі. В цей час, ОСОБА_6 у службі таксі ТОВ «ІДС таксі 292», за номером телефону 292, замовив автомобіль для доставки його на місце обміну грошових коштів.

Діючи відповідно до розробленого плану, ОСОБА_6 , 12.02.2020 о 14:25 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Студентська, 12-14, сів до автомобіля таксі марки «Лексус» н.з. НОМЕР_2 та під час посадки до авто заблокував задні двері за допомогою фіксатора блокування дверей автомобіля та направився за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 96, де попросив водія припаркуватися на узбіччі дороги.

В подальшому, 12.02.2020 о 14:50 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 96, діючи відповідно до розробленого попередньою змовою із невстановленою особою плану, маючи на меті відкрито заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 , запропонував останньому сісти на заднє сидіння автомобіля марки «Лексус», н.з. НОМЕР_2 , двері яких попередньо заблокував за допомогою фіксатора блокування дверей автомобіля для обміну коштів. Після того, як потерпілий ОСОБА_9 , сів на заднє сидіння автомобіля, ОСОБА_6 , дочекавшись моменту, коли останній дістав грошові кошти для обміну, своєю правою рукою вирвав з рук потерпілого грошові коти в сумі 30 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на момент вчинення злочину еквівалентно 734 700 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном втік та розпорядися викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 , перекваліфікувати його дії з ч. 5 ст. 186 на ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Як зазначає апелянт, суд неправильно кваліфікував дії його підзахисного ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 186 КК України, оскільки, останній в суді першої інстанції надавав показання, згідно яких, він, мав умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , шляхом обману, що в подальшому і вчинив.

Дані обставини, як вважає захисник, підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_10 , який вказував на те, що бачив момент добровільної передачі коштів потерпілим ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_6 , між двома передніми сидіннями.

Крім цього, сторона захисту звертає увагу на те, що, при наявності суперечливих доказів щодо передачі потерпілим обвинуваченому доларів США на добровільній основі, суд першої інстанції, надавши перевагу показанням саме потерпілого ОСОБА_9 , повністю проігнорував показання свідка ОСОБА_10 та дійшов безпідставного висновку про наявність у діях ОСОБА_6 саме прямого умислу на вчинення відкритого викрадення майна, що, на думку сторони захисту, не підтверджується дослідженими у суді доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку, незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні грабежу, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які детально описані в оскаржуваному вироку, а також даними, які зафіксовані в письмових доказах, наданих стороною обвинувачення: протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.02.2020 року; протоколі огляду предметів (мобільного телефону потерпілого ОСОБА_9 ) від 12.02.2020; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2020 за участю потерпілого ОСОБА_9 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2020 за участю свідка ОСОБА_10 ; протоколі огляду місця події від 14.02.2020; протоколі огляду відеозапису від 19.02.2020 з камер відеоспостереження по АДРЕСА_3 ;

Надаючи оцінку кожному із наведених вище доказів, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, як щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини та мотивів цього кримінального правопорушення, так і щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 186 КК України, оскільки, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вказані висновки підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

При цьому, незважаючи на наявність суперечливих доказів, а саме протиріч між показаннями потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , на які в апеляційній скарзі посилається захисник останнього, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, чому він взяв до уваги одні докази, зокрема показання потерпілого, та відкинув інші, зокрема показання обвинуваченого, оскільки на відміну від показань ОСОБА_6 , показання потерпілого ОСОБА_9 є такими, що повністю узгоджуються з іншими, наведеними у вироку доказами, в тому числі з показаннями свідка ОСОБА_10 та не викликають будь-яких сумнівів у їх достовірності.

Більш того, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 мав умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 шляхом обману, оскільки останній добровільно передав йомудля обміну грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, а не шляхом відкритого викрадення цих коштів, тобто шляхом грабежу, не тільки не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, а навпаки спростовуються ними, оскільки навіть сам обвинувачений не заперечував того факту, що ще до того, як він запропонував потерпілому сісти на заднє сидіння автомобіля марки «Лексус» н.з. НОМЕР_2 , ним були попередньо заблоковані задні дверіавтомобіля, що прямо вказує на те, що умислом обвинуваченого охоплювалась можливість його переслідування потерпілим після заволодіння грошовими коштами останнього.

Тобто показання обвинуваченого про те, що потерпілий, знаходячись в автомобілі «Лексус» н.з. НОМЕР_2 ,одразу передав йому, ОСОБА_6 , всю суму в доларах США для обміну, самі по собі не дають підстав для висновку, що дії останнього слід кваліфікувати як шахрайство, а не грабіж, оскільки вони повністю спростовуються не лише показаннями потерпілого, а й іншими зібраними судом доказами, на підставі яких було встановлено, що обвинувачений своєю правою рукою вирвав з рук потерпілого грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на момент вчинення злочину еквівалентно 734 700 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном втік та розпорядися викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції надав перевагу показанням потерпілого ОСОБА_9 та повністю проігнорував показання свідка ОСОБА_10 , внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про наявність у діях ОСОБА_6 прямого умислу на вчинення відкритого викрадення чужого майна, оскільки вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження, в тому числі під час повторного допиту в суді апеляційної інстанції, за клопотанням сторони захисту, свідка ОСОБА_10 , в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 цього Кодексу, є особливо тяжким злочином, обставини та мотиви його вчинення, те, що вони утворюють реальну сукупність, а також, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є громадянином України, з середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має місце реєстрації та проживання.

Обставин, що, згідно ст.ст. 66, 67 КК України, пом'якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів застосування, буде покарання у виді позбавлення волі на строк, який визначений санкцією інкримінованої йому статті Особливої частини КК Україниіз застосуванням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, яке є у його власності.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому його слід визнати законним та справедливим.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, постановити рішення, яким вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/9818/20

Номер провадження : 11-кп/824/1426/2023

Категорія: ч. 5 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1