ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги апеляційні скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.07.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, одруженого, маючого на утримання двоє малолітніх дітей, працюючого машиністом тепловоза ВСП «Локомотивне ДЕПО Чернівці, не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку на вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без згоди органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 8306 грн. 32 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

ЄУНСС 723/3286/22 провадження №11кп/822/342/23 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_12 .

Знято арешт з автомобіля марки «Opel Combo» номерний знак НОМЕР_1 ,

який належить ОСОБА_6 та з велосипеда марки «Tour Sport», який належав ОСОБА_13 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 24800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 франшизу страхової компанії в сумі 2600 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача ОСОБА_8 матеріальних затрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника та витрат на правову допомогу залишено без розгляду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивача ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовлено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 16.07.2022 р., приблизно о 21 годині 40 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки « Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався під час вечірніх сутінок по вул. Сторожинецькій в с.Ропча Чернівецького району, Чернівецької області зі сторони смт. Глибока в напрямку м. Сторожинець Чернівецької області, на швидкості більше 73,4 км/год., що перевищує допустиму швидкість в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку АДРЕСА_2 вказаної вулиці, ОСОБА_6 проявив самовпевненість у своїх діях, не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, виявивши в межах його смуги руху їдучий на зустріч велосипед, яким керував ОСОБА_13 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив наїзд на велосипедиста, який змінив напрямок руху вправо.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено смерть.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.3, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, а також п. 1.5, 2.3 (б, д), п.12.4 встановлених Правилами дорожнього руху України, які вимагають від водія:

- п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

На цей вирок прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 та представник потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй скарзі просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок і призначити обвинуваченому покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

На обґрунтування своїх вимог апелянт вказував, що судом першої інстанції належним чином не враховано, що дорожньо-транспортна пригода спричинена внаслідок грубого порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, який рухався на перевищеній швидкості в межах населеного пункту та виконав технічно необґрунтований маневр виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , який загинув на місці.

Зазначав, що наслідок у виді смерті не має зворотного характеру, оскільки шкода, заподіяна потерпілій особі, не може бути усунена, що унеможливлює її відшкодування або компенсацію потерпілому чимось іншим. Тобто, будь-яке грошове відшкодування не усуне заподіяної шкоди і не зменшить небезпеку та тяжкість вчиненого злочину. Вказував, що не взято до уваги, що скоєний злочин відноситься до необережних тяжких злочинів. Вважає, що наведені судом пом`якшуючі покарання обставини дають підстави для призначення обвинуваченому основного покарання ближче до мінімального покарання, яке передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України. Зазначав, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є необґрунтованим.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 в своїй скарзі просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий і призначити обвинуваченому реальну міру покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 в повному обсязі.

Вказував, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд не обґрунтував належним чином своє рішення та не навів об`єктивних підстав для його прийняття. Зазначав, що районним судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_6 порушив ряд положень ПДР, що наражало на потенційну небезпеку необмежену кількість осіб, оскільки той в населеному пункті рухався з порушенням швидкісного режиму, виїхав зустрічну смугу руху і окрім загибелі велосипедиста це могло спричинити травмування та загибель інших учасників дорожнього руху, зважаючи на неконтрольований рух керованого ним автомобіля. Вказував, що сам обвинувачений після скоєння дорожньої пригоди не розкаявся у вчиненому, а в своїх показанням так змоделював обставини події, що нібито загиблий, рухаючись на велосипеді, змінював напрямок руху, чим створив йому аварійну ситуацію, хоча це не відповідає дійсності.

Ще вказував, що обвинувачений не приймав мір для відшкодування завданої реальної шкоди потерпілим, а надіслання останнім 25000 грн. потерпілим останні вважають цинічним жестом їхнього приниження з його боку. Вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є явно несправедливим через м`якість.

Також зазначав, що суд безпідставно відмовив позивачу в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки позивачем були понесені значні витрати, пов`язані з похованням батька, бальзамуванням тіла, поминальним обідом, поминками та виготовленням надгробного пам`ятника. Також вказував, що суд безпідставно взяв до уваги доводи ПрАТ «УСК «КНЯЖА Вієнна Іншуранс Груп» про те, що потерпілий ОСОБА_8 уклав договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ від 24.01.2023 року, в якому було узгоджено виплату страхового відшкодування моральної шкоди потерпілим в сумі 70200 грн. Але ні ОСОБА_8 , ані його сестра ОСОБА_11 вказаного страхового відшкодування не отримували.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що в них наведені, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні вимог апелянтів, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків.

Апеляційним судом встановлено, шо ОСОБА_6 16.07.2022 р., приблизно о 21 годині 40 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки « Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався під час вечірніх сутінок по вул. Сторожинецькій в с.Ропча Чернівецького району, Чернівецької області зі сторони смт. Глибока в напрямку м. Сторожинець Чернівецької області, на швидкості більше 73,4 км/год., що перевищує допустиму швидкість в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку АДРЕСА_2 вказаної вулиці, ОСОБА_6 проявив самовпевненість у своїх діях, не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, виявивши в межах його смуги руху їдучий на зустріч велосипед, яким керував ОСОБА_13 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив наїзд на велосипедиста, який змінив напрямок руху вправо.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено смерть.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.3, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, а також п. 1.5, 2.3 (б, д), п.12.4, встановлених Правилами дорожнього руху України.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України повністю підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка, та не оспорюється в поданих апеляційних скаргах.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданих скаргах апелянтами не оспорюється винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій останнього, колегія суддів не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Що стосується вимог апелянтів про безпідставність звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтовані.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного виду покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, визнав свою вину, на його утриманні є двоє малолітніх дітей.

Разом з тим, колегія суддів вважає, до приймаючи таке рішення, суд не в повній мірі врахував тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а саме настання смерті велосипедиста ОСОБА_13 . Крім того, не в повній мірі судом враховано і те, що саме внаслідок допущення ОСОБА_6 грубих порушень вимог Правил дорожнього руху у виді перевищення допустимої в населеному пункті швидкості руху більш як на 20 км/год., відбулась дорожньо-транспортна пригода, а також те, що наїзд на велосипедиста обвинувачений здійснив на зустрічній для нього смузі руху.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню таких правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням в даному випадку не буде сприяти виправленню останнього, а також запобіганню вчинення таких кримінальних правопорушень, як самим засудженим так і іншими особами.

Непоправні наслідки вчиненого кримінального правопорушення у виді настання смерті велосипедиста ОСОБА_13 , а також грубі порушення ОСОБА_6 вимог ПДР України під час руху в населеному пункті, на думку колегії суддів, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та необґрунтованість прийнятого судом рішення про звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням.

А тому оскаржуваний вирок в частині призначення обвинуваченому покарання та звільнення його від відбування основного покарання з випробування є незаконним, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Що стосується вимог адвоката ОСОБА_9 в частині задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вказані вимог є необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції, дослідивши докази в частині позовних вимог, об`єктивно, повно та з урахуванням розумності, прийшов до правильних висновків, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_8 .

Що стосується посилань адвоката ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 не укладав договір про врегулювання страхового випадку за Договором ОСЦПВ ЕР-209007767 і грошових коштів в сумі 70200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди від страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не отримував, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Договору про врегулювання страхового випадку за Договором ОСЦПВ ЕР-209007767 від 24.01.2023року, вказаний договір було укладено між Приватним Акціонерним Товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі директора Департаменту юридичного супроводу ОСОБА_14 та ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , інтереси яких представляв директор ТОВ «Юридична Компанія «Центр Автовиплат Поліс», сторони узгодили виплату страхової суми в розмірі 70200 грн.(а.с.86).

Згідно платіжної інструкції № ЗР006967, 26.01.2023 року «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ «Юридична Компанія «Центр Автовиплат Поліс» 70200 грн., відповідно до умов Договору ОСЦПВ ЕР-209007767 від 24.01.2023 року (а.с.87).

Той факт, що представник потерпілих, який діяв від їхнього імені на підставі довіреності від 17.12.2022р., посвідченої старостою села Ропча Сторожинецького району, та укладав вищевказаний Договір, своєчасно не повернув потерпілим перераховану йому страховиком суму відшкодування, в даному випадку не може свідчити про те, що страхова компанія не виконала своїх зобов`язань.

Висновки суду першої інстанції в частині позовних вимог позивача є обґрунтовані і належним чином мотивовані у вироку.

А тому оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову є законний і зміні чи скасуванню не підлягає.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до необережних тяжких злочинів, наслідки вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому колегія суддів визнає його щире каяття, сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на його утриманні є двоє малолітніх дітей.

На підставі наведеного та керуючись ст.404, 405, 407, 413, 414, 418, 420, 615 ч.15 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині призначення покарання та звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати і ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Взяти засудженого ОСОБА_15 під варту в залі суду і строк відбування покарання обчислювати йому з 05 вересня 2023 року.

Вирок може бути оскаржено до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя