1Справа № 335/7050/23 1-кс/335/1992/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна, подане у кримінальному провадженні №0001094 від 07.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2023 року до суду звернувся слідчий слідчого відділення Відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 , з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ Відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0001094 відомості про яке внесені до Єдинного реєстру досудових розслідування 07.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування в якості потерпілого допитано ОСОБА_4 , який пояснив, що в травні 2007 року він прийняв рішення про купівлю транспортного засобу, тому прийшов до авто салону ДП «Сетаб Авто Груп» в м. Дніпро, де обрав транспортний засіб, а саме: транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «S-COUPE», 2007 року випуску, в кузові червоного кольору з номером кузову № НОМЕР_1 типу легковий купе, д.н.з. НОМЕР_2 (далі по тексту т/з), даний т/з коштував 32 000,00 доларів США. В автосалоні йому було запропоновано укласти кредитний договір на купівлю т/з, на що він погодився.

18.05.2007 року він уклав кредитний договір №490039607 в АТ «Альфа-Банк» на купівлю вищезазначеного т/з, першим внеском він заплатив 23,400 гривень (приблизно 5740,00 доларів США). Загальна сума кредиту становила 26257,43 доларів США. В подальшому за умовами договору він повинен був сплачувати кожного місяця до 18-го числа по 513 доларів США, тобто термін кредитування був 7 років до 2014 року.

До 2009 року на т/з він не їздив та пробіг там був мінімальний не більше 10000 кілометрів. Приблизно в жовтні 2009 року тіло кредиту становило приблизно 22500 доларів США, але з особистих обставин та проблем він вже не міг сплачувати кредит за т/з, тому співробітники банку запропонували йому виставити на продаж т/з та знайти покупця який візьме на себе кредитні зобов`язання.

Так в жовтні 2009 року він подав об`яву про продаж т/з на сайті продажу авто «Авто Базар» та покупець знайшовся приблизно за 4-5 днів. Покупцем був ОСОБА_5 . Потерпілий звернувся до співробітників банку за для переоформлення кредитного договору з нього на покупця т/з ОСОБА_5 , але в банку йому повідомили, що наразі через нестабільність валюти та фінансову кризу в країні переоформлення кредитного договору неможливе, після чого вони порадили скласти лист по типу розписки-зобов`язання про дотримання покупцем умов кредитного договору та його виконання і співробітники банку в разі такої нашої домовленості будь яких претензій до нього не будуть мати. 23.10.2009 року він з покупцем домовились про те, що він виплатить суму кредиту, а в свою чергу потерпілий після завершення виплат покупця перереєструє т/з на нього. Після чого він дав довіреність на покупця ОСОБА_5 та на людину з якою він приїхав, ОСОБА_6 .

Приблизно в грудні 2009 року ОСОБА_4 подзвонили співробітники банку та запитали, чому він не виплачує гроші за кредитом на т/з, після чого він намагався знайти продавця, який в момент продажу повідомляв, що він мешкає в м. Харків. Потерпілий виїжджав за місцем його прописки (адресу не пам`ятає), але там йому стало відомо, що ОСОБА_5 за цією адресою ніколи не проживав. Далі він виїжджав за адресою прописки ОСОБА_6 (яку також не пам`ятає) в м. Харкові, де йому повідомили, що ОСОБА_6 помер після аварії на транспортному засобі. Після цього, потерпілий вирішив, що його т/з заволоділи шахрайським шляхом, і тому звернувся до правоохоронних органів, але вони відмовили в прийнятті заяви, так як т/з на той час належав не ОСОБА_4 , а банку. Після цього він звернувся до банку, де йому повідомили, що вони вже приймають певні заходи для встановлення місця знаходження т/з та його арешту, а його повідомили про необхідність виконувати кредитні зобов`язання за договором.

31.07.2023 року Управлінням патрульної поліції в місті Київ було виявлено т/з марки «HYUNDAI» моделі «S-COUPE», 2007 року випуску, в кузові червоного кольору, з номером кузову № НОМЕР_1 типу легковий купе, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, проведено огляд події за адресою: м. Київ проспект Перемоги біля буд 1, в ході якого на ділянці місцевості було виявлено та вилучено було вилучено т/з марки «HYUNDAI» моделі «S-COUPE», 2007 року випуску, в кузові червоного кольору, з номером кузову № НОМЕР_1 типу легковий купе, д.н.з. НОМЕР_2 після чого поміщено до паркувального майданчику ВП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві.

Враховуючи викладене, слідчий просить накласти арешт на майно, а саме: на транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «S-COUPE», 2007 року випуску, в кузові червоного кольору з номером кузову № НОМЕР_1 , типу легковий купе, д.н.з. НОМЕР_2 .

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд вказаного клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_4 на розгляд клопотання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо накладення арешту на автомобіль не заперечує.

Неприбуття в судове засідання власників майна, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у судовому провадженні, не здійснюється згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, виходячи з наступного.

Арешт майна, відповідно до положень ст. 131 КПК України, є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: п. 1 існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; п. 2 потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться клопотанні слідчого, прокурора; п. 3 може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно, зокрема є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт майна повинно містити, зокрема підставу і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу, а також відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Разом з тим, зміст відповідного клопотання слідчого не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування необхідності арешту майна.

В клопотанні слідчий не обґрунтував та не надав доказів на підтвердження того, яким чином він дійшов висновку про необхідність накладення арешту на транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «S-COUPE», 2007 року випуску, в кузові червоного кольору з номером кузову № НОМЕР_1 типу легковий купе, д.н.з. НОМЕР_2 , яке саме доказове значення має автомобіль по даному кримінальному провадженню, не доведено що він може бути доказом злочину.

В матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути використано як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення (або) зберегли на собі його сліди, як це зазначено у клопотанні.

В ході судового розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що в клопотанні слідчого, та доданих до нього документах відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане майно, зокрема слідчим взагалі не зазначено підстави та мету такого арешту.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а саме того, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна, подане у кримінальному №0001094 від 07.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1