ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/241/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.459 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року про відмову в задоволенні заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2003 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року ОСОБА_8 , 1980 р.н., визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1,2, 4, 9, 9, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України, та призначено остаточне покарання, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.10.2003 року залишено без змін вирок Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року щодо ОСОБА_8 .

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Київського районного суду м.Харкова із заявою про перегляд вищевказаного вироку від 31.03.2003 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.11.2022 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року стосовно ОСОБА_8 .

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 18.11.2022 року стосовно нього і призначити новий розгляд в суді першої інстнації.

В обґрунтування своєї вимог засуджений зазначає, що розгляд заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами повинен здійснюватися тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, але судом першої інстанції ці вимоги закону не дотримані та його заява розглянута колегією суддів у складі трьох професійних суддів.

Апелянт також зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції не виправлені помилки в порядку ст.379 КПК України, його заява за нововиявленими обставинами розглянута з порушенням строків, передбачених чинним кримінальним процесуальним законодавством України, а також його заяву не було оголошено в повному обсязі в судовому засіданні.

Засуджений ОСОБА_8 також посилається на те, що матеріали справи не містять оптичних носіїв інформації, на яких було б зафіксовано судовий розгляд, за наслідками якого ухвалено вирок Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року.

Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховані вимоги чинного КПК України та безпідставно не визнані недопустимим доказом його показання, надані ним під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Щодо клопотання засудженого ОСОБА_8 про дослідження звукозапису судових засідань у справі №1-9/03, колегія суддів зазначає, що згідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Так, із системного аналізу положень ч.3 ст.404 КПК України, слідує, що коли суд першої інстанції докази не досліджував або досліджував частково, апеляційний суд має право провести повторне дослідження доказів з метою з`ясування лише тих фактичних обставин справи, які оспорювались у суді першої інстанції. Якщо ж суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог КПК.

Таким чином, закон обмежує право апеляційного суду давати іншу оцінку обставинам справи, ніж ту, яка дана судом першої інстанції, без дослідження доказів в суді апеляційної інстанції.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 р. (справа № 676/603/17) зазначено, що « … відповідно до положень ст.404 КПК, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду». Таку ж позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду (справа № 640/6847/15-к).

Крім того, стороною захисту не заявлялися відповідні клопотання в суді першої інстанції.

Також належить врахувати, що згідно відомостей акту від 16.01.2013 року за підписами завідувача архівом ОСОБА_9 , начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення, судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_10 , головного спеціаліста відділу інформаційно-аналітичного забезпечення, судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_11 , під час перевірки стану 9 комп`ютерних компакт-дисків із записами судових засідань по кримінальній справі № 1-9/03 р. у відношенні ОСОБА_8 , 1980 р.н., було виявлено механічне пошкодження одного із компакт-дисків (тріщина компакт-диска) із записами судових засідань від 10.10.2002 р., 11.10.2002 р., 14.10.2002 р. У зв`язку із пошкодженням диску неможливо з нього зробити копію технічного запису вказаних вище судових засідань (арк.61 т.11).

Крім того, колегія суддів також враховує, що згідно відомостей пояснювальної записки завідувача архіву ОСОБА_9 , до Апеляційного суду Харківської області із заявою від 04 01.2013 р. звернулась ОСОБА_12 , представник засудженого ОСОБА_8 за дорученням № 53 від 21.11.2012 р., в якій просила надати їй копії технічних записів судових засідань по кримінальній справі № 1-9/03 р. у відношенні засудженого ОСОБА_8 . На виконання заяви ОСОБА_12 з архіву було піднято вказану вище кримінальну справу № 1-9/03 р. У матеріалах цієї справи було 9 компакт-дисків із записами судових засідань, один з яких було пошкоджено. 19.02.2013 року ОСОБА_12 було видано на руки 8 компакт-дисків, про що вона засвідчила розпискою (арк.77 т.11).

З відповіді в.о. голови Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року №09-26/1-9/03/15 на заяву ОСОБА_12 вбачається, що в ході перевірки встановлено, що технічна фіксація частини судового процесу, по справі № 1-9/03 року у відношенні ОСОБА_13 , була зроблена на застарілому обладнанні з використанням програмно-апаратного комплексу системи «Реєстратор», який в період з 2001 по 2004 роки використовувався як технічний засіб фіксації судових засідань у судах загальної юрисдикції. Фіксація деяких засідань по справі була зроблена з використанням більш сучасних систем технічного фіксування. Для запису фонограм в програмно-апаратних комплексах «Реєстратор» застосовувався принцип захищеного кодування з використовуванням апаратної конфігурації комплексу та був прив`язаний до неї. Реєстратор записував фонограму на компакт-диск одразу після закінчення засідання в закодованому вигляді. У зв`язку з технічною складністю використання, моральною застарілістю принципу запису та чисельними виходами з ладу цих систем у 2004 році, згідно з наказом Державної судової адміністрації України системи програмно-апаратного комплексу «Реєстратор» були зняті з використання в Апеляційному суді Харківської області та замінені на більш сучасні засоби фіксації судових процесів. Станом на початок 2013 року в Апеляційному суді Харківської області немає жодного програмно-апаратного комплексу «Реєстратор», який придатний для використання або прослуховування фонограм. Також суд не може надати Вам програму для самостійного прослуховування фонограм у зв`язку з тим, що вони зберігаються на компакт-дисках у закодованому вигляді та придатні для прослуховування виключно з використанням робочого програмно- апаратного комплексу «Реєстратор» (арк.79 т.11).

За таких обставин, колегія суддів, зважаючи на вимоги зазначеної вище статті КПК України та з урахування практики Верховного Суду, дійшла висновку про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про дослідження звукозапису судових засідань у справі №№1-9/03 щодо ОСОБА_8 , оскільки в суді першої інстанції стороною захисту не заявлялися відповідні клопотання, на даний час немає технічної можливості прослухати зазначені вище звукозаписи судових засідань та з поданої апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає, що решта доказів досліджені судом першої інстанції не повно або з порушенням, а все зводиться до повноти, всебічності та об`єктивності дослідження обставин справи, що не узгоджується з вимогами положень КПК України, якими врегульовано порядок перегляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

За вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і умотивованим.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані, а доводи засудженого щодо незаконності оскарженої ухвали через невідповідність висновків суду фактичним обставинам є безпідставними та необґрунтованими.

Перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами визначений у ст.459 КПК України є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Системне тлумачення положень ст.459, п.п.4,5 ст.462, 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Суд першої інстанції об`єктивно встановив, що зі змісту заяви засудженого, в ній не міститься обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених, вичерпний перелік яких зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК України.

Так, зокрема, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року за п.п. 1,2, 4, 9, 9, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України до остаточного покарання, відповідно до ст.70 КК України, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 14.10.2003 року зазначений вище вирок був залишений без змін.

Предметом касаційного перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції було правильність висновків суду щодо допустимості доказів у справі, в тому числі висновків експертиз, показань свідків і дотримання вимог кримінально-процесуального закону органом досудового слідства при проведенні слідчих дій, та їх врахування судом при визнанні ОСОБА_8 винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1,2, 4, 9, 9, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України, а також перевірки версії сторони захисту про те, що інкриміновані злочини ОСОБА_8 не вчиняв і наявність у нього алібі.

Крім того, суд касаційної інстанції у своєму судовому рішенні від 14.10.2003 року дійшов висновку, що дії засудженого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за п.п. 1,2, 4, 9, 9, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, у заяві про перегляд оспорюваного вироку суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_8 висловлює свою незгоду з правильністю вказаного судового рішення по суті, при цьому в своїй заяві засуджений висловлює свою незгоду з висновками експертиз, проведених у цій справі, та оцінки судом показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , покладених в основу обвинувального вироку суду.

Погоджуючи з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, оскільки фактично свідчать про незгоду засудженого з висновками суду щодо оцінки доказів, покладених в основу обвинувального вироку, та апелянт намагається спростувати ці докази по справі, а також правильність висновків суду, зроблених на їх підставі при його ухваленні.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 21.01.2020 року, справа № 315/793/16-к, (провадження № 51-3062 км 19), відповідно до яких, одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, на підроблення висновку експерта та завідомо неправдиві показання свідка не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення.

Також суд касаційної інстанції зазначив в своїй постанові від 21.01.2020 року, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

З огляду на викладене та зазначені вище правові висновки Верховного Суду, належною підставою для оспорювання показань свідків та висновків експертів, покладених в основу оспорюваного вироку суду, є відповідне процесуальне рішення за наслідками кримінального переслідування вказаних осіб, яке у даному випадку відсутнє, а отже посилання апелянта на зазначені обставини, як на нововиявлені, колегія суддів вважає такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім того, в своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_8 фактично просить провести переоцінку доказів, їх належності та допустимості, що не є предметом розгляду в порядку ст. 459 КПК України, в тому числі письмових показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, окрім іншого зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Засудження в кримінальній справі може бути скасовано після надзвичайного розгляду за умови, що скасування обґрунтовано серйозним недоліком первинного провадження (Рішення ЄСПЛ від 29 січня 2009 року у справі «Ленська проти Росії»).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини в справах «Маджо та інші проти Італії», «SCM Scanner de L'Ouest Lyonnais та інші проти Франції» констатував, що справу може бути відкрито знову за нововиявленими обставинами, проте нове законодавство, прийняте з наданням йому зворотної дії в часі, не буде такою «обставиною».

Зазначене повністю відповідає висновку, наведеному в постанові Верховного суду від 21.01.2020 року у справі № 315/793/16-к, провадження № 51-3062км19, де зазначено, що процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нововстановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Зі змісту заяви засудженого ОСОБА_8 та його апеляційної скарги вбачається, що він фактично не згодний з прийнятими судовими рішеннями і вважає свою точку зору правильною, а тому просить скасувати судові рішення за відсутності будь-яких нововиявлених обставин.

Отже, суд першої інстанції дійшов цілком об`єктивного і законного висновку про відсутність підстав для перегляду вироку за нововиявленими обставинами та належним чином мотивував таке своє рішення.

Щодо апеляційних доводів засудженого ОСОБА_8 про те, що під судового розгляду не допитувався свідок ОСОБА_20 , та суд апеляційної інстанції безпідставно послався при визнанні вини ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням на показання цього свідка, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно відповіді судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_21 від 27.04.2016 року №1-9/03/10839 на звернення засудженого ОСОБА_8 , за результатами перевірки матеріалів кримінальної справи №1-9/03, у вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року замість показань допитаного у справі в якості свідка прокурора-криміналіста прокуратури м.Харкова ОСОБА_22 , був помилково зазначений прокурор СВ прокуратури Харківської області ОСОБА_20 (арк.118 т.11).

Зазначені обставини свідчать про технічну описку, допущену у вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року, та не підтверджують доводи апелянта про наявність нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 в цій частині також є необґрунтованою та суб`єктивною.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт закриття кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.375 КК України, стосовно суддів апеляційної та касаційної інстанції, які входили до складу суду при ухваленні судових рішень щодо ОСОБА_8 , відповідно до постанов слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, від 14.12.2020 року та слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві, від 11.12.2020 року, на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, - не свідчать про наявність нововиявлених обставин у цій справі, оскільки апелянтом не надано доказів про те, що у цих кримінальних провадженнях встановлено наявність у діях суддів ознак вчинення кримінальних правопорушень під час ухвалення вироку та ухвали щодо ОСОБА_8 .

Водночас колегія суддів зауважує, що факт порушення кримінального провадження стосовно суддів Апеляційного суду Харківської області та Верховного Суду України, які ухвалювали судові рішення від 31.03.2003 року та від 14.10.2003 року щодо ОСОБА_8 , не є підтвердженням їх винуватості у зловживанні під час кримінального провадження чи в інших незаконних діях під час розгляду справи чи при ухваленні остаточних судових рішень у справі, оскільки винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення встановлюється вироком суду, який набрав законної сили.

Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 459 КПК України, обставини, що стосуються зловживання суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку, можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.

Тобто, постанова про закриття кримінального провадження може бути доказом зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду своїми повноваженнями під час кримінального провадження, у разі встановлення вказаною постановою ознак вини цих осіб.

Цих обставин не наведено стороною захисту ні під час судового розгляду в суді першої інстанції, ні під час перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку.

Твердження засудженого ОСОБА_8 щодо відсутності в матеріалах справи оптичних носіїв інформації, на яких було б зафіксовано судовий розгляд, за наслідками якого ухвалено вирок Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року, у зв`язку з чим апелянт вбачає наявність нововиявлених обставин, - є безпідставними та суб`єктивними, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше не відомими слідчим органам і суду.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, після ухвалення вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року засуджений ОСОБА_8 ознайомлювався з матеріалами справи з метою подачі касаційної скарги, але будь-яких зауважень щодо відсутності в матеріалах справи технічних носіїв інформації, на яких б було відсутній звукозапис судового розгляду, за наслідками якого було ухвалено вирок Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року.

Крім того, відповідних процесуальних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено і за наслідками касаційного перегляду вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року.

Більш того, відсутність станом на 14.06.2023 року, тобто на час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та більше ніж 20 років після ухвалення вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року, оптичного носія інформації, на якому було б зафіксовано звукозапис судових засідань у справі № 1-9/03 р. щодо ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не свідчить про наявність обставин, передбачених ч.2 ст.459 КПК України, оскільки вони по собі або разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильність ухваленого вироку від 31.03.2003 року, а тому апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та суб`єктивною.

Перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами, визначенні в статті 459 КПК України, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів також не бере до уваги та ставиться критично до апеляційних доводів засудженого щодо необхідності визнання його доказів, наданих на досудовому слідстві, недопустимим доказом, оскільки судовий розгляд у справі № 1-9/03 провадився за правилами кримінального процесуального законодавства України до набрання чинності Закону України № 4651-VI від 13.04.2012 року, та на той час норми КПК України передбачали врахування судом відповідних доказів при ухваленні остаточного судового рішення за наслідками судового розгляду.

Зазначені вище доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність обставин, що передбачені ч.2 ст.459 КПК України, а також щодо порушення його процесуальних прав при розгляді його заяви в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, в заяві засудженого ОСОБА_8 та в його апеляційній скарзі не наведено обставини, що могли вплинути на вирок Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року, але не були відомі та не могли бути відомі суду і засудженому ОСОБА_8 під час судового розгляду, а також не зазначено обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, а тому апеляційна скарга в цій частині є суб`єктивною і безпідставною.

Твердження апелянта про наявність підстав, передбачений п.2 ч.2 ст.412 КПК України, а саме необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у зв`язку з розглядом його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами незаконним складом суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норм кримінального процесуального закону (ч. 3 ст. 31, ч. 2 ст. 383, ст. 384 КПК України), розгляд кримінального провадження судом присяжних проводиться за сукупності таких умов: 1) обвинувальний акт щодо особи передано на розгляд суду першої інстанції; 2) злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі; 3) під час підготовчого судового засідання обвинувачений заявив клопотання про розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних.

Для інших стадій судового провадження (перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, за нововиявленими або виключними обставинами) можливості здійснення кримінального провадження судом присяжних процесуальним законом не передбачено.

Предметом судового розгляду в порядку провадження за нововиявленими обставинами виступає не обвинувальний акт, а судове рішення, зокрема вирок суду, що набрав законної сили, яким установлено наявність чи відсутність винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину. Після набрання вироком законної сили особа, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, вже не має статусу обвинуваченого, натомість залежно від прийнятого судом рішення вважається виправданою або засудженою. Забезпечення додаткових гарантій для такої особи у виді перегляду вироку щодо неї за нововиявленими обставинами судом присяжних процесуальний закон не передбачає.

Вказане узгоджується з приписами ч. 10 ст. 31 КПК України, відповідно до яких перегляд судового рішення за виключними обставинами в суді першої інстанції здійснюється виключно колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів. І хоча ця норма не визначає складу суду для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, однак з урахуванням подібності процедур провадження за нововиявленими та виключними обставинами, здійснення яких регулюється гл. 34 КПК України, на думку колегії суддів, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами також повинен здійснюватися виключно професійними суддями. Залучення присяжних до цієї процедури не сприятиме реалізації завдань кримінального провадження, адже мета, якої може бути досягнуто при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом присяжних, є явно неспіврозмірною з витраченими на такий розгляд процесуальними засобами.

Такі висновки колегії суддів також відповідають висновку об`єднаної палати ККС ВС, викладеному в постанові від 04.11. 2019 року у справі № 496/4533/17 (провадження № 51-9834кмо18).

Більш того, станом на 26.10.2022 року, тобто на час визначення складу суду у цій справі, який ухвалив остаточне рішення за заявою засудженого про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року, вже діяла стаття 615 КПК України в редакції в редакції Закону № 2201-IX від 14.04.2022 року.

Відповідно до п.10 ч. ст.615 КПК України (Особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану), кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних.

Отже, здійснивши судовий розгляд за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року за нововиявленими обставинами без участі присяжних, суд першої інстанції не порушив вимог кримінального процесуального закону, оскільки процедура перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не передбачає права засудженого (виправданого) на суд присяжних.

Щодо апеляційних доводів засудженого ОСОБА_8 про порушення судом першої інстанції строків, передбачених ч.1 ст.466 КПК України, та його процесуального права на захист, у зв`язку із не проголошенням його заяви в повному обсязі під час судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що ці доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.466 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом протягом двох місяців з дня її надходження згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Як вбачається з відомостей судового провадження, 31.05.2021 року до Київського районного суду м.Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку відносно нього за нововиявленими обставинами, якою просив скасувати вирок апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року та ухвалити новий вирок.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 31.05.2021 передана в провадження колегії суддів в складі головуючого судді ОСОБА_23 , суддів ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01.06.2021 року, в зв`язку з самовідводом головуючого судді ОСОБА_23 , головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_26 .

Згідно протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23.11.2021 року, в зв`язку з самовідводом головуючого судді ОСОБА_26 та звільненням судді ОСОБА_24 з посади судді, заяву ОСОБА_8 передано в провадження колегії суддів в складі головуючого судді ОСОБА_27 , суддів ОСОБА_28 , ОСОБА_25 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.10.2022 року, в зв`язку з відпусткою головуючого судді ОСОБА_27 , головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_29 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.10.2022 року, в зв`язку з самовідводом головуючого судді ОСОБА_29 , головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2022 року відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_8 про перегляд вироку апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2003 року за нововиявленими обставинами.

18.10.2022 року ухвалою Київського районного суду м.Харкова відмовлено в задоволенні заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року стосовно ОСОБА_8 .

Крім того, з відомостей журналу судового засідання від 18.11.2022 року вбачається, що у цьому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтвердив, що з заявою свого підзахисного про перегляд вироку від 31.03.2003 року за нововиявленими обставинами він ознайомлений, головуючим суддею оголошено зміст заяви засудженого, а також надано учасникам процесу надати свої пояснення щодо поданої заяви, в тому числі засудженому ОСОБА_8 .

Колегія суддів також зауважує, що чинним КПК України не передбачено проголошення поданої заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами у повному обсязі.

При цьому, суд першої інстанції створив належні умови для розгляду заяви засудженого ОСОБА_8 у проведеному судовому засіданні, в якому приймав участь захисник, досліджувались матеріали справи №1-9/03, оголошувалася заява засудженого про нововиявлені обставини, надавався час стороні захисту на надання пояснень з приводу поданої заяви, з`ясовувалась думка учасників процесу щодо цієї заяви, а також надавалася можливість у наданні доказів по справі.

Тобто, судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч.6 ст.22 КПК України, які передбачають, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, судом першої інстанції під час судового розгляду за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року щодо нього за нововиявленими обставинами дотримані вимоги ст.466 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги засудженого у цій частині.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є скасування оскаржуваного судового рішення, у зв`язку із чим належить залишити без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді