Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/18/2023 Справа № 641/1360/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 05.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду; не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 в період доби з 22-00 год. до 06-00 год. без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. При цьому посилався на зменшення ризиків, передбачених в ст. 177 КПК України. Зазначив, що обвинувачена ОСОБА_4 протягом досудового розслідування та під час судового розгляду визнавала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, давала розгорнуті покази, частково визнала заявлений АТ «Державний ощадний банк України» цивільний позов, задля відшкодування матеріальних збитків потерпілому має намір працевлаштуватися.

Представники потерпілих АТ «ТАСКОМБАНК» АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явились, подали заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутність.

Обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченої підтримав клопотання прокурора, вказав на зменшення ризиків, встановлених судом, та підтвердив намір обвинуваченої працевлаштуватися задля відшкодування завданих матеріальних збитків потерпілому.

Інші учасники процесу також не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2022 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативним запобіжним заходом заставою, який було неодноразово продовжено судом.

Відповідно до ч. 1ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2,3 ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.

Згідно зі ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Бегчіев проти Молдови» ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії» серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Суд приходить до висновку, що станом на теперішній час зі сплином часу суттєво зменшилися ризики, передбачені п. 1,5 ч. 1 ст. 177 ЦПК України та встановлені судом щодо обвинуваченої.

Суд також враховує особу обвинуваченої, а саме її вік, стан здоров`я, наявність у неї орендованого житла у м. Харкові, а також те, що обвинувачена раніше не судима.

Отже, враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне змінити обраний запобіжний захід обвинуваченій, оскільки на переконання суду забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби з покладенням на останню обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 194, 201, 202, 309, 369, 372, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити клопотання прокурора.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду; не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 в період доби з 22-00 год. до 06-00 год. без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно та відповідно до пункту 2 частини 3 статті 202 КПК України зобов`язати прибути до місця свого проживання.

Ухвалу направити для виконання до відділу поліції за місцем проживання обвинуваченої.

Встановити строк дії ухвали два місяці, тобто до 02 липня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення через Комінтернівський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали проголошено 08.05.2023 року.

Суддя- ОСОБА_1