ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/285/23 Справа № 695/946/16-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000449 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Подільське Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого;

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь:

- потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.;

- держави процесуальні витрати за проведені експертизи на загальну суму 2 550 грн. 40 коп.,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 26.04.2015 близько 05 год., в порушення вимоги п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії «А», в порушення вимог п. 2.9 в) Правил дорожнього руху України, керував мотоциклом МТ, без номерного знака, рухаючись по автомобільній дорозі сполученням автодорога «Золотоноша-Драбів» с. Подільське Золотоніського району Черкаської області на 1 км + 100 м, у напрямку с. Подільське, в порушення вимог п. 19.1. а) Правил дорожнього руху України, у темну пору доби не ввімкнув світлові пристрої ближнього (дальнього) світла фар, в порушення вимог п.10.1. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку для руху іншим учасникам, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир мотоцикла МТ, без реєстраційного номера, потерпілий ОСОБА_12 , 1997 року народження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №376 від 09.10.2015, отримав травми у вигляді: травми лівої нижньої кінцівки з відкритими переломами лівої стегнової кістки, кісток лівої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя.

- пасажир мотоцикла МТ, без реєстраційного номера, потерпілий ОСОБА_10 , 1997 року народження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №372 від 07.10.2015, отримав травми у вигляді: травми лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом лівої стегнової кістки, лівого наколінника, кісток лівої ступні, які відносяться до категорій тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з небезпекою для життя та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у зв`язку з тривалим розладом здоров`я;

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм мотоцикла «МТ», без реєстраційного номера, ОСОБА_7 , а саме вимог п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2023 скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та просить ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Зазначає, що двічи під час досудового розслідування у лютому 2016 року в статусі свідка та у березні 2016 року у статусі підозрюваного, він заявляв клопотання про проведення за його участі та участі потерпілих слідчого експерименту, та автотехнічної експертизи, у задоволенні яких відмовлено. У подальшому, перед судом він двічи порушував аналогічні клопотання та просив повернути прокурору обвинувальний акт із зобов`язанням слідчого провести необхідні слідчі дії. Отже висновки суду про відсутність доказів звернення сторони захисту до органу досудового розслідування із клопотаннями про проведення слідчих дій, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження висновок суду про те, що сторона захисту не зазначила, як саме порушення норм процесуального права при здійсненні досудового розслідування порушило права обвинуваченого, оскільки 30.01.2023 захисник під час промови в судових дебатах, письмовий екземпляр якої надано суду, вказувала про істотне порушення прав ОСОБА_7 як обвинувачеого.

Крім того вважає, що судом порушено вимоги ст. 87 КПК України та не визнано ряд доказів, які у подальшому покладено в основу обвинувального вироку, недопустимими. Зокрема вказує, що схема ДТП та протокол огляду місця події було складено лише за участі учасника ДТП - свідка ОСОБА_11 , який вказав на місце зіткнення транспортних засобів на своїй смузі руху. Саме протокол огляду місця події був одним із джерел вихідних даних на основі яких проводилися експертизи. Судом не враховано, що відсутність позиції іншого учасника ДТП з приводу протоколу огляду місця події, зокрема місця зіткнення, не проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 та потерпілих, має наслідок у виді порушення його прав як обвинуваченого, тому протокол огляду місця події зі схемою до нього є недопустимим доказом, оскільки відображає версію ДТП лише свідка ОСОБА_11 .

Також є недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні - слідчий експеримент від 29.12.2015, оформлений відповідним протоколом та проведений задля встановлення видимості елементів проїжджої частини, та перешкод, оскільки слідча дія проведена не в ідентичних погодних умовах, та освітлені, які мали місце під час події, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.08.2020. У зв`язку з недопустимістю слідчого експерименту як доказу, обвинувачений вважає, що за доктриною плодів отруєного дерева є недопустимими і висновки експертів, в яких використовувалися вихідні дані, отримані за результатами проведення неналежних слідчих дій.

Стверджує, що суд першої інстанції порушив його право на належну правову процедуру, передбачене ст. 2 КПК України, а також право на ефективний засіб юридичного захисту, передбачене ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В цьому аспекті вказує, що орган досудового розслідування надав йому можливість користуватися правами підозрюваного лише десять днів, а потім направив обвинувальний акт до суду. В суді він, з метою забезпечення реалізації законних прав, звертався з клопотаннями про повернення обвинувального акта та просив зобов`язати слідчого провести слідчий експеримент і призначити за його результатами автотехнічну експертизу, однак йому було відмовлено. Таким чином, ні на стадії досудового слідства, ні під час судового розгляду судом першої інстанції йому не було забезпечено застосування належної правової процедури, важливість якої описано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17).

Також зазначає, що судом першої інстанції порушено презумпцію невинуватості та принцип доведення поза розумним сумнівом, незважаючи на те, що прокурор не довів його вину належними та допустимими доказами. Обвинувачений вказує, що орган досудового розслідування не вжив заходів для перевірки різних версій обставин вчинення кримінального правопорушення, хоча такі версії вбачалися із протоколів допиту учасників провадження. Зокрема потерпілий ОСОБА_10 вказував на те, що автомобіль свідка ОСОБА_11 рухався по їхній смузі руху без світла фар, а мотоцикл рухався по своїй смузі руху. При цьому потерпілий ОСОБА_12 вказував на те, що ОСОБА_7 об`їжджав ями на дорозі та рухався за пів метра від обочини, а коли вони з`їжджали з гори, то він помітив автомобіль, що рухався за 5-10 метрів від них із виключеним світлом фар. Судом під час судового розгляду не усунуто вказані протиріччя і не звернуто увагу на те, що формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, суперечить не тільки показанням обвинуваченого, но і показанням потерпілих.

Додатково звертає увагу на те, що судом під час судового розгляду допущено неповноту, яка істотно вплинула на законність винесеного в провадженні рішення, адже не з`ясовано місце зіткнення транспортних засобів, наявність/відсутність світла фар в автомобілі та передчасно прийнято рішення про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наведених в обвинувальному акті обставин.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2023 скасувати в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність покарання призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснення, викладені в постанові № 7 Пленуму ВСУ від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує, що наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини та його несудимість, не є тими пом`якшуючими обставинами, які настільки знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого, що дає підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, майже за 8 років після ДТП не вжив заходів для відшкодування потерпілим шкоди. Крім того обвинувачений керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії у темну пору доби і без ввімкнених світлових приборів, тобто свідомо ігнорував вимоги ПДР України. Також проігноровано позицію потерпілої сторони про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 подала заперечення, які зводяться до безпідставності вимог сторони обвинувачення та доцільності скасування вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2023 з наведених, в апеляційній скарзі сторони захисту, доводів.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог сторони захисту в повному обсязі та безпідставність апеляційної скарги прокурора; прокурора про задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення та залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 до задоволення не належать.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, правильно оцінених судом на виконання положень ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжке тілесне ушкодження, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , заперечивши свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, показав, що 25.04.2015 він з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 відпочивав у лазні, де вживав спиртні напої, після чого на мотоциклі вони поїхали в м. Золотоноша, де до ранку перебували в нічному клубі. Близько 05 год. ранку 26.04.2015, коли збирались додому, він помітив, що в мотоциклі не працює світло, однак, оскільки вже світало, вони вирішили їхати без світла. Дорогою до с. Подільське він помітив, як їм назустріч їде автомобіль ВАЗ «Нива», який також рухався без включеного світла. Він їхав по своїй смузі руху, від правого краю проїжджої частини було близько 1 м. Раптом стався удар і він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, на місці вже була карета швидкої допомоги, яка його, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 доставила в лікарню. Додатково зазначив, що прав на керування мотоциклом він не мав, у клубі вживав пиво та енергетики і керував мотоциклом через дві години після вживання спиртних напоїв. Наполіг на тому, що він рухався мотоциклом по своїй смузі руху. Зазначив, що винен лише в тому, що керував транспортним засобом, у якого не працювало світло фар, не мав права ним керувати та їхали на мотоциклі утрьох без шоломів.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_10 , даними суду першої інстанції про те, що 25.04.2015 він, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 відпочивали в нічному клубі, куди доїхали на мотоциклі останнього. ОСОБА_7 та ОСОБА_12 вживали пиво, в якій кількості, не пам`ятає. Близько 05 год. ранку наступного дня на мотоциклі вони поверталися додому, за кермом перебував ОСОБА_7 , він сидів за ним, а ОСОБА_12 - позаду. Мотоцикл ОСОБА_7 був без коляски та не мав світла. Вони рухались зі швидкістю близько 60 км/год, була темна пора доби, видніло за 4-5 м. Коли вони об`їжджали яму, на зустріч виїхав автомобіль «Нива» під керуванням ОСОБА_11 , який також рухався без світла і сталося зіткнення. Після ДТП ОСОБА_11 надав їм необхідну допомогу та викликав карету швидкої допомоги.

Показаннями потерпілого ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції про те, що 25.04.2015 він, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , на мотоциклі останнього, поїхали в нічний клуб м. Золотоноша. В клубі він вживав алкогольні напої та був в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 теж випив щонайменше один бокал пива, однак точної кількості випитого ним, не пам`ятає. Коли вирішили їхати додому, виявилося, що в мотоциклі ОСОБА_7 не працює світло, намагалися його полагодити, однак їм це не вдалося, тому вирішили їхати без світла. Видимість була непоганою, дорога була у вибоїнах, не мала роздільної смуги. ОСОБА_7 , який був за кермом, добре знав дорогу, об`їжджав ями та рухався за пів метри від обочини. Коли з`їжджали з гори, він помітив автомобіль, що рухався за 5-10 м від них, у автомобіля було також виключено світло фар, в цей момент відбулося зіткнення. Вказував, що знаходився позаду та не бачив точно як рухався автомобіль, однак вважає, що останній рухався майже біля умовної роздільної смуги руху.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , даними суду першої інстанції про те, що вранці 26.04.2015 на автомобілі ВАЗ 2121 «Нива» їхав на роботу. Він їхав зі сторони с. Подільське, а мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 - зі сторони м. Золотоноша. Видимість була нормальною, погода сухою, хоча був ранок, однак було вже видно. В автомобілі було увімкнено ближнє світло фар. Коли він підіймався на гору, раптово виїхав мотоцикл без увімкненого світла та відбулося зіткнення. Вказував, що рухався на автомобілі по своїй смузі руху, а удар прийшовся у водійську сторону.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця події із план-схемою та ілюстрованою фототаблицею до нього від 26.04.2015, якими зафіксовано місце ДТП, що відбулась за участю мотоцикла МТ під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «ВАЗ-2121» під керуванням ОСОБА_11 ;

- висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 13.11.2015 № 4/457 про те, що місце зіткнення автомобіля ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_1 та мотоцикла «МТ» без реєстраційного номера розташоване перед початком утворення подряпини по напрямку руху автомобіля ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_1 , позначеної «1-1» на схемі до протоколу огляду місця події від 26.04.2015;

- протоколу слідчого експерименту від 29.12.2015 з план-схемою до нього, проведеного з метою встановлення видимості елементів проїзної частини та перешкоди, згідно якого видимість елементів проїзної частини з увімкненим ближнім світлом фар автомобіля ВАЗ-2121 становить 38 м. Відстань видимості зустрічного транспортного засобу у зустрічному напрямку - мотоцикла МТ з вимкненим світлом фар при наближенні до нього автомобілем ВАЗ 2121 у ближньому світлі фар становить 25,7 м;

- висновку експерта № 376 від 09.10.2015 про те, що у потерпілого ОСОБА_12 виявлено наступні тілесні ушкодження: травма лівої нижньої кінцівки з відкритими переломами лівої стегнової кістки, кісток лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено в термін, вказаний у постанові, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з небезпекою для життя;

- висновку експерта № 372 від 07.10.2015 про те, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: травми лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом лівої стегнової кістки, лівого наколінника, кісток лівої ступні. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено в термін, вказаний у постанові, які відносяться: травма лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом лівої стегнової кістки до категорії тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з небезпекою для життя; травма лівої нижньої кінцівки з відкритими переломами лівого наколінника, кісток лівої ступні до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у зв`язку з тривалим розладом здоров`я;

- висновку експерта № 370 від 07.10.2015 про те, що у ОСОБА_7 виявлено наступні тілесні ушкодження: травма лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом обох кісток лівої гомілки, травма лівої верхньої кінцівки з відкритим переломом променевої та ліктьової кістки з пошкодженням сухожилків розгиначів кисті, вивихом лівого променево-запястного суглобу. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено в термін, вказаний у постанові, які відносяться: травма лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом обох кісток лівої гомілки до категорії тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з небезпекою для життя; травма лівої верхньої кінцівки з відкритим переломом променевої та ліктьової кістки з пошкодженням сухожилків розгиначів кисті, вивихом лівого променево-запястного суглобу до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у зв`язку з тривалим розладом здоров`я;

- висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №4/455 від 17.11.2015 про те, що до моменту ДТП робоча гальмова система автомобіля ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 перебувала в працездатному стані;

- висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №4/456 від 23.11.2015 про те, що до моменту ДТП елементи рульового керування мотоцикла «МТ» ймовірніше всього перебували в працездатному стані;

- висновку судової автотехнічної експертизи №4/22 від 15.01.2016 про те, що в дорожній обстановці, яка склалась на момент ДТП, водій автомобіля ВАЗ-2121 НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, що склалася, водій мотоцикла МТ без номерного знаку ОСОБА_7 , повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 19.1 а) Правил дорожнього руху України. Вирішення питання про наявність у водія автомобіля ВАЗ-2121, НОМЕР_1 ОСОБА_11 технічної можливості запобігти зіткнення шляхом гальмування втрачає сенс, так як зменшення швидкості та навіть повна зупинка автомобіля ВАЗ-2121, НОМЕР_1 не виключала зіткнення з зустрічним мотоциклом МТ, який, до моменту зіткнення, не гальмувався. Оскільки вирішення питання про наявність у водія автомобіля ВАЗ-2121 НОМЕР_1 ОСОБА_11 технічної можливості запобігти зіткнення шляхом гальмування втрачає сенс, тому, з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП був виїзд мотоциклом МТ на смугу руху, яка призначена для зустрічного руху.

Відповідно до положень Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст. 17 КПК України, якою регламентовано принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011 № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011) зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватись як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі й ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Колегія суддів уважає безпідставними посилання сторони захисту про недопустимість як доказів протоколу огляду місця події від 26.04.2015 з додатком до нього у виді план-схеми, протоколу слідчого експерименту від 29.12.2015, висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 13.11.2015 № 4/457 та висновку судової автотехнічної експертизи № 4/22 від 15.01.2016.

Так, ст. 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Посилаючись на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 26.04.2015 з додатком до нього у виді схеми місця ДТП, сторона захисту акцентує увагу на тому, що такий огляд було проведено лише за участі іншого учасника ДТП, який вказав на місце зіткнення транспортних засобів на своїй смузі руху і відображає лише версію подій останнього, без урахування пояснень ОСОБА_7 .

Такі доводи сторони захисту були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції, на що надано вичерпні відповіді у вироку з якими цілковито погоджується колегія суддів, а твердження про протилежне - визнає такими, що не ґрунтуються на законі.

Так, з ч. 3 ст. 214 КПК України вбачається, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Частиною 3 статті 237 КПК України передбачено, що для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Аналіз даної норми закону вказує на те, що проведення огляду місця події може проводитися, в тому числі за участі сторони захисту, а обов`язку її залучення, як і інших учасників кримінального провадження, у слідчого чи прокурора не виникає.

Оскільки в даному кримінальному провадженні огляд місця події був невідкладною слідчою дією, проведення якої слідчим, без участі іншого учасника ДТП - ОСОБА_7 , допускається КПК України, відсутні підстави стверджувати про порушення прав обвинуваченого на захист під час її проведення.

При цьому, згідно пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_7 він, після ДТП, втатив свідомість та каретою швидкої допомоги був доставлений до лікарні, тобто фізично не міг приймати участь при складанні протоколу огляду місця події та схеми до нього.

Більш того, відповідно до протоколу огляду місця події від 26.04.2015, він проведений т.в.о. слідчого СВ Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за участі спеціаліста ОСОБА_16 .. Інших учасників слідчої дії, в тому числі водія автомобіля ВАЗ-2121 ОСОБА_11 , в ньому не зазначено.

За змістом даного протоколу, під час огляду місця події було здійснено огляд ділянки місцевості, де сталося ДТП за участі водія мотоцикла МТ ОСОБА_7 та водія автомобіля ВАЗ-2121 ОСОБА_11 , зафіксовано розташування транспортних засобів після ДТП, візуально встановлено зовнішні пошкодження транспортних засобів, виявлено та зафіксовано слідову інформацію про обставини події. Такий протокол підписано слідчим, понятими та спеціалістом, за відсутності будь-яких заяв чи зауважень. Даних про те, що інформація до протоколу огляду місця події, в тому числі щодо встановлення місця зіткнення транспортних засобів, заносилась зі слів іншого учасника ДТП - ОСОБА_11 , матеріали кримінального провадження не містять. Місце зіткнення транспортних засобів в протоколі зафіксовано із слідової інформації на дорожньому покритті у вигляді подряпин асфальта та залишків бензину.

На схемі ДТП, долученої до протоколу огляду місця події, графічно зображено та зафіксовано ділянку дороги, де сталася ДТП, напрямок руху транспортних засобів з прив`язкою до населеного пункту, координати розташування транспортних засобів після ДТП, сліди та предмети, що стосуються пригоди у виді осипу уламків та подряпини, в тому числі, стосовно елементів проїзної частини, координати місця зіткнення, а також зазначено назви об`єктів, зображених на схемі.

Підстав уважати, що дані занесені слідчим до протоколу огляду місця події та доданої до нього схеми ДТП не відповідають фактичним обставинам провадження, колегія суддів не вбачає.

Дійсно, складання схеми ДТП, яка долучена до протоколу огляду місця події, відбувалося, в тому числі, за участі іншого учасника ДТП ОСОБА_11 , однак наведене не свідчить про те, що інформація до неї заносилась з його слів і відображає версію ДТП останнього, а не візуальне спостереження слідчим обставин ДТП, виявлення та фіксацію ним слідової інформації про обставини події.

Щодо доводів обвинуваченого про непроведення за його участі слідчого експерименту та недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 29.12.2015, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Зі змісту вказаної норми випливає, що слідчий, в залежності від тих, чи інших фактичних обставин, сам приймає рішення про необхідність проведення слідчого експерименту з учасниками кримінального провадження для встановлення об`єктивної істини.

В даному провадженні 29.12.2015 слідчим у присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з використанням статистичних транспортних засобів автомобіля ВАЗ-2121 та мотоцикла МТ, проведено слідчий експеримент на місці події - автодорога Золотоноша-Драбів до с. Подільське 1 км+100м. Метою слідчого експерименту, як вбачається з протоколу слідчої дії та показань слідчого ОСОБА_19 , допитаного судом в якості свідка, було з`ясування видимості елементів проїзної частини.

З огляду на поставлену перед слідчим експериментом мету, яка чітко зазначена в протоколі від 29.12.2015 - «встановлення видимості елементів проїзної частини та перешкоди», встановлено, що видимість елементів проїзної частини з увімкненим ближнім світлом фар автомобіля ВАЗ-2121 становить 38 м. Видимість зустрічного транспортного засобу - мотоцикла МТ з вимкненим світлом фар при наближенні до нього автомобілем ВАЗ 2121 у ближньому світлі фар становить 25,7 м.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що проведення такої слідчої дії не було пов`язано із відтворенням дій, обстановки, обставин події, проведенням дослідів чи випробувань, тобто обставин, що тісно пов`язані, чи за основу яких беруться пояснення свідків, потерпілих, підозрюваних. З огляду на наведене, проведення такої слідчої дії за відсутності ОСОБА_7 не порушує його прав і не впливає на зміст отриманих результатів.

З урахуванням наведеного, судом обгрунтовано визнано допустимим доказом протокол слідчого експерименту від 29.12.2015 як такий, що відповідає вимогам ст.ст. 104, 405 КПК України, а саму слідчу дію такою, що проведено в порядку ст. 240 КПК України.

Щодо проведення слідчого експерименту 29.12.2015 не в ідентичних погодних умовах та освітленні, які були під час події, колегія суддів зауважує, що ст. 240 КПК України не передбачено обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події. У деяких випадках така вимога може поставити перед слідчими органами нездійсненне завдання. Тому проведення слідчого експерименту вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливим для мети експерименту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ДТП відбулася 26.04.2015 близько 05 год., а слідчий експеримент для встановлення видимості елементів проїжджої частини та перешкод проведений 29.12.2015 у період часу з 18 год. 30 хв. до 19 год. 10 хв., тобто в іншу пору року і доби.

Однак сторона захисту не наводить доводів як ця обставина вплинула чи могла вплинути на об`єктивність встановлених обставин результатів слідчого експерименту, метою якого було встановлення видимості елементів проїзної частини та перешкоди.

При цьому враховується, що результати, які отримав слідчий проводячи слідчий експеримент 29.12.2015 у період часу з 18 год. 30 хв. до 19 год. 10 хв., тобто в іншу пору доби, в будь якому випадку не порушують права обвинуваченого і покращують його становище, з огляду на те, що видимість наближаючого транспортного засобу з включеним ближнім світлом фар у темну пору доби є фактично меншою, ніж видимість елементів доріг та перешкоди за тих же обставин, в світлу пору доби.

Щодо проведення слідчого експерименту в іншу пору року, а саме взимку, то вказана умова жодним чином не впливає на результати отримані під час слідчого експерименту, метою якого було встановлення видимості елементів проїзної частини та перешкоди.

Тому, колегія суддів не має підстав вважати, що умови слідчого експерименту, проведеного в темний час доби і в іншу пору року, не відповідають умовам, що склалися на момент вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на те, що колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про допустимість як доказів протоколу огляду місця події від 26.04.2015 зі схемою до нього, протоколу слідчого експерименту від 29.12.2015, тому визнає необгрунтованими посилання сторони захисту про недопустимість як доказів за доктриною «плодів отруйного дерева» висновків судової транспортно-трасологічної експертизи від 13.11.2015 № 4/457 та судової автотехнічної експертизи № 4/22 від 15.01.2016.

При цьому враховується, що наведені експерті дослідження проведені експертами, які повідомлені про кримінальну відповідальність, за встановленою КПК України процедурою, а зміст самих висновків відповідає положенням ст.ст. 101, 102 КПК України і сумнівів в достовірності наведених в них обставин, не викликає.

Таким чином із фактичних обставин кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив, зокрема п. 10.1 ПДР України, що, всупереч викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту доводам, свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зокрема, як обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, що не оспорюється обвинуваченим ОСОБА_7 , він 26.04.2015 близько 05 год. керував мотоциклом МТ з порушення вимог п. 2.1 а), 2.9 в), 19.1 а) ПДР України, зокрема не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії «А», без номерного знаку та без увімкнутих світлових приборів ближнього (дального) світла фар.

Той факт, що саме ОСОБА_7 , рухаючись на мотоциклі МТ створив небезпеку для руху автомобілю «ВАЗ-2121» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 і виїхав на зустрічну смугу руху, що стало наслідком зіткнення транспортних засобів, отримання потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , який вказував на те, що коли він рухався на автомобілі «ВАЗ-2121» по своїй смузі руху на гору, раптово виїхав мотоцикл без увімкненого світла і відбулося зіткнення у водійську сторону автомобіля, а також письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції.

Посилання обвинуваченого на те, що його версія подій щодо виїзду автомобіля «ВАЗ-2121» на його смугу руху підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , колегія суддів визнає безпідставними, з огляду на наступне.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 показав, що коли вони об`їжджали яму на зустріч їм виїхав автомобіль «Нива». Такі показання потерпілого узгоджуються зі схемою ДТП, де місцем зіткнення транспортних засобів є позначка 3, розташована на відстані 4 м від краю проїжджої частини, висновком експерта № 4/457 від 13.11.2015 про те, що місце зіткнення автомобіля ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_1 та мотоцикла МТ без реєстраційного номера розташоване перед початком утворення подряпини по напрямку руху автомобіля ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_1 , позначеної « НОМЕР_2 » на схемі до протоколу огляду місця події від 26.04.2015 (позначка 5) та показаннями свідка ОСОБА_11 , що ДТП сталася на його смузі руху.

З огляду на наведене, місце зіткнення транспортних засобів розташоване на смузі руху автомобіля ВАЗ-2121 під керуванням водія ОСОБА_11 , що спростовує посилання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо виїзду автомобіля ВАЗ 2121 на смугу руху мотоцикла МТ під його керуванням.

Щодо показань потерпілого ОСОБА_12 на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 на спростування висновків суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні ДТП, колегія суддів зазначає, що останній також вказував на те, що обвинувачений об`їжджав ями на дорозі, а про рух автомобіля пояснити нічого не зміг, оскільки на мотоциклі сидів в якості пасажира за ОСОБА_10 . Домисли ОСОБА_12 про те, що автомобіль рухався майже біля умовної роздільної смуги руху, не мають доказового значення та спростовуються наведеними вище доказами. Більш того колегією суддів враховується, що як вказував сам потерпілий ОСОБА_12 , в нічному клубі він вживав алкогольні напої і перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Не свідчить про неповноту досудового розслідування та судового розгляду непроведення в кримінальному провадженні слідчого експерименту з ОСОБА_7 та судової автотехнічної експертизи за його результатами, враховуючи, що в кримінальному провадженні 29.12.2015 проведено слідчий експеримент, а 15.01.2016 автотехнічну експертизу, яка не містить суперечливих висновків і дає однозначні відповіді на запитання без подвійного його тлумачення.

Дійсно, з доданих до апеляційної скарги документів встановлено, що ОСОБА_7 в процесуальному статусі свідка, а також підозрюваного заявлялись клопотання про проведення в кримінальному провадженні судової-автотехнічної експертизи від 11.02.2016, 14.03.2016 та слідчого експерименту від 10.02.2016, 11.03.2016, в задоволенні яких листами від 16.02.2016 та постановами від 14.03.2016, 17.03.2016 відмовлено. Разом з цим будь-яких даних про оскарження вказаних відмов у визначеному процесуальному порядку, стороною захисту не надано.

Зі змісту процесуального закону випливає, що слідчий, прокурор в залежності від тих, чи інших фактичних обставин, сам приймає рішення про необхідність проведення слідчих дій, в тому числі слідчого експерименту для встановлення об`єктивної істини, призначення і проведення експертиз, крім випадків, коли обов`язковість їх проведення прямо передбачена ст. 242 КПК України.

З огляду на наведене, як про це вказав і слідчий ОСОБА_19 , допитаний судом в якості свідка, на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження проведені необхідні слідчі дії та проведені відповідні експертизи, тому потреби для проведення слідчих експериментів з підозрюваним, потерпілими або свідком, а також призначення за їх результатами експертих, були відсутні.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом не усунуто суперечності в його показаннях, показаннях потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 щодо дотримання останнім вимог п. 19.1 а) ПДР України, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що не узгоджуються із дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку доказами.

При цьому враховується, що як обвинувачений, так і потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду вказували на те, що на момент ДТП вже було видно елементи проїзної частини та перешкоди, тому у колегії суддів відсутні підстави стверджувати, що водій мотоцикла МТ ОСОБА_7 не бачив транспортний засіб «ВАЗ-2121». Більш того, як встановлено з висновків експерта № 4/22 від 15.01.2016, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП був виїзд мотоцикла МТ на смугу руху, яка призначена для зустрічного руху і по якій здійснював рух автомобіль «ВАЗ-2121». Цією ж експертизою встановлено, що зменшення швидкості та навіть повна зупинка автомобіля «ВАЗ-2121» не виключала зіткнення із зустрічним мотоциклом МТ, який до моменту зіткнення не гальмувався.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення принципу змагальності, оскільки він перебував у статусі підозрюваного лише 10 днів, є безпідставними, так як чинним КПК України не визначено мінімального строку досудового розслідування з дня оголошення підозри. Більш того колегія суддів вважає, що за час перебування ОСОБА_7 у статусі підозрюваного сторона захисту могла скористатися усім обсягом своїх прав.

Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо останнього, як того вимагає в апеляційній скарзі останній і встановлення порушення його прав щодо застосування належної правової процедури.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України, наслідки вчиненого у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків, в якості обставин, що пом`якшують покарання - притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність на утриманні малолітньої дитини, при відсутності обставин, що його обтяжує.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення, призначив ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з розміром якого погоджується колегія суддів.

Крім того судом обгрунтовано не призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України є альтернативним, з урахуванням того, що останній керував транспортним засобом не маючи відповідних прав, що узгоджується з п. 21 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на що посилається прокурор, колегія суддів приймає до уваги положення ст. 75 КК України, роз`яснення Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2004, «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12 та приходить до наступного.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином з необережною формою вини та конкретні обставини його вчинення, в тому числі наслідки для потерпілих, що настали у виді тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку із небезпекою для життя, характеризуючі дані на обвинуваченого, його поведінку - часткове визнання заявлених позовних вимог, що вказує на готовність їх відшкодувати та відношення до скоєного - співчуття потерпілим та часткове визнання ним допущених порушень ПДР України, пом`якшуючі покарання обставини, за невстановленням даних про те, що він перебував у стані будь-якого сп`яніння, що виключає можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та подальшим звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України, тому колегія суддів не визнає його явно несправедливим, необґрунтованим, чи недостатнім для досягнення його мети.

Також колегія суддів враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також і те, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на те, що ОСОБА_7 з моменту вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце в квітні 2015 року і до даного часу вчинив нове кримінальне правопорушення, або порушив ПДР України за що притягнутий до адміністративної відповідальності, що беззаперечно свідчить про усвідомлення ним вчиненого, виправлення власної поведінки та обгрунтованість його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

За обставинами, встановленими судом першої інстанції ОСОБА_7 внаслідок ДТП також отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі, у зв`язку з чим станом на 16.09.2015 йому встановлена 2 група інвалідності по загальному захворюванню з ураженням опорно рухового апарату. Незважаючи на те, що даних про продовження інвалідності матеріали кримінального провадження не містять, вказана обставина також враховується колегією суддів при оцінці апеляційних вимог прокурора щодо необгрунтованості звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Колегією суддів враховується, що позиція потерпілих щодо покарання, яке має нести ОСОБА_7 , в даному випадку, не є вирішальною при визначенні його виду та розміру, з огляду на те, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення проти безпеки дорожнього руху, тому вона враховується у сукупності з іншими встановленими обставинами, які, як зазначено вище, дають підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Крім того з встановлених судом першої інстанції обставин, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 були обізнані в тому, що мотоцикл ОСОБА_7 має несправні світлові пристрої ближнього (дальнього) світла фар і за технічними характеристиками якого не передбачено перевезення більше двох осіб, без захисних шоломів, поїхали з обвинуваченим, нехтуючи власною безпекою.

Щодо невжиття заходів обвинуваченим для відшкодування заподіяної потерпілим шкоди та не визнання вини, як підстави для доцільності призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, колегія суддів зазначає наступне.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 хоч і не визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в повному обсязі, однак з аналізу його показань, наданих під час судового розгляду, слідує, що він фактично не визнав механізм ДТП за обставин, наведених в обвинувальному акті, зокрема той факт, що саме він, а не інший учасник ДТП, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення. При цьому ОСОБА_7 визнав те, що він керував транспортним засобом без працюючого світла фар, не мав права на його керування, а пасажирів перевозив без дотримання їх техніки безпеки.

Крім того ОСОБА_7 визнав частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , що вказує на готовність його відшкодування у майбутньому.

Колегія суддів також погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст. 128 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1201 ЦК України.

Зокрема, судом встановлено, що потерпілим належним чином не підтверджена сума заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, зокрема до чеків на придбання лікарських препаратів і засобів на суму 22 643,55 грн. не додано відповідні лікарські призначення або рецепти, тому обгрунтовано цивільний позов в цій частині залишено без задоволення.

Щодо моральної шкоди, яка належить відшкодуванню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_10 , її розмір визначено судом з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини обвинуваченого, інших обставин, які мають істотне значення.

Підстав для зменшення визначеної до відшкодування на користь потерпілого суми моральної шкоди, яка належить стягненню з обвинуваченого, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування чи зміни вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2023, який відповідає критеріям ст. 370 КПК України, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора залишаються без задоволення, як необґрунтовані.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді