Дата документу 03.07.2023Справа № 554/5402/23
Провадження № 1-кс/554/7867/2023
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000421 від 11.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 246, ч. 3 ст. 246,ч. 4 ст. 246 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, у якому просив накласти арешт а саме: 11 металевих ланцюгів; дві сокири; два металевих ланцюги; лобний ліхтарик; квитанція № 1597 від 28.09.2016; ТТН ліс № 532971 від 29.09.2016р.; порубана на частини деревина, що схожа на дуб, в кількості 57 штук. Місцем зберігання зазначених речових доказів визначити камеру речових доказів ВП№2 ПРУП ГУ НП в Полтавській області.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити, вказували, що вказане майно та речі, є речовими доказами, оскільки відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а незастосування арешту майна може негативно вплинути на досудове розслідування вказаного кримінального провадження. Водночас вказували, що вказана деревина потрібна для проведення експертних досліджень, зокрема трасологічної експертизи тощо.

У судовому засіданні представник власника майна заперечував щодо накладення арешту на вказане майно, зазначав, що клопотання слідчого є необґрунтованим.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, слідчого, представника власника майна, дослідивши клопотання, приходить до такого висновку.

У провадженні СВ відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000421 від 11.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 11.05.2023 до чергової частини ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що 10.05.2023 на території кварталу 16 виділ 1 «Розсошенського лісництва філії «Полтавське лісове господарство ДП «Ліси України», що на території природно-заповідного фонду «Вільшане» невідомі особи здійснили незаконну порубку деревини лісу в кількості 6 штук, чим спричинили тяжкі наслідки.

Під час досудового слідства на вищевказаній місцевості були зафіксовані також факти незаконного спилювання дерев різних порід.

Під час слідства та виконання доручення було встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має у користуванні транспортний засіб а саме автомобіль марки Mercedes пікап, іноземної реєстрації НОМЕР_1 на якому перевозиться деревина.

23.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 .

В ході обшуку вилучено наступне: 11 металевих цепів; дві сокири; два металеві цепи; лобний ліхтарик; квитанція № 1597 від 28.09.2016; ТТН ліс № 532971 від 29.09.2016р.; порубана на частини деревина, що схожа на дуб в кількості 57 штук.

Постановою слідчого від 26.06.2023 вище вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000421 від 11.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 246, ч. 3 ст. 246,ч. 4 ст. 246 КК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.

Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

Як вбачається з матеріалів клопотання, а також прокурором та слідчим у судовому засіданні доведено, що вилучені під час обшуку речі та майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, про накладення арешту на вилучене майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: 11 металевих ланцюгів; дві сокири; два металевих ланцюги; лобний ліхтарик; квитанція № 1597 від 28.09.2016; ТТН ліс № 532971 від 29.09.2016р.; порубана на частини деревина, що схожа на дуб, в кількості 57 штук.

Місцем зберігання зазначених речових доказів визначити камеру речових доказів ВП№2 ПРУП ГУ НП в Полтавській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Повний текст ухвали складено 07.07.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1