Справа № 204/8253/22
Провадження № 1-кп/204/368/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000270, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Поточище Городенківського району Івано - Франсковської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, на час вчинення злочину військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на посаді номера обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді номера обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 07 червня 2022 року, приблизно о 08.00 годині, тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд перебуваючи за адресою: : АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби до 15.07.2022 до дня звернення за медичною допомогою та з 21.07.2022, тобто з моменту закінчення стаціонарного лікування до моменту самостійного прибуття 04 жовтня 2022 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Гагаріна, 26, чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним злочину за обставин, встановлених судом.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, що виразилася у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби) та його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання,суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд ураховує: суспільну небезпечність та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, його відношення до скоєного, а також ту обставину, що обвинувачений раніше не судимий, має намір продовжувати військову службу.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосування положень ст.69 КК України, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, наявності пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого вважає за можливе на підставі ст.58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1