У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 02.03.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мошни Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, утриманців у розумінні закону не маючого, є особою з інвалідністю І-ї групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше неодноразово судимого:

1) 08 грудня 1993 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років і 6 місяців позбавлення волі; 30 вересня 1994 року звільнений постановою начальника СІЗО на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 1 день;

2) 04 квітня 1996 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна та примусовим лікуванням від наркоманії; 27 травня 1998 року звільнений із Вільшанівської виправної колонії Миколаївської області по відбуттю строку покарання;

3) 15 січня 2002 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 3 роки;

4) 12 серпня 2002 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання строком 6 місяців за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2002 року та остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців; 31 січня 2005 року постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2005 року звільнений від відбування покарання із Кременчуцької виправної колонії Полтавської області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково; невідбутий строк: 1 рік 9 місяців;

5) 17 березня 2006 року Чигиринським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; 26 лютого 2008 року звільнений із Стрижанівської виправної колонії Вінницької області постановою Вінницького міського суду від 18 лютого 2008 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково; невідбутий строк: 10 місяців 11 днів;

6) 31 жовтня 2008 року Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 395 КК України до арешту строком на 6 місяців; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2006 року та остаточно визначено до відбуття 1 рік позбавлення волі; 07 жовтня 2009 року звільнений із Вінницької виправної колонії по відбуттю строку покарання;

7) 25 березня 2010 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

8) 18 травня 2010 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання більшим суворим покаранням за даним вироком менш суворого покарання у вигляді 3 років позбавлення волі за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 25 березня 2010 року остаточно визначено до відбуття 4 роки позбавлення волі; 25 березня 2014 року звільнений по відбуттю строку покарання;

9) 07 листопада 2014 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області 20 березня 2017 року постановою Уманського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково; невідбутий строк: 1 рік 10 місяців 15 днів;

10) 04 квітня 2018 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч. 4 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2014 року та остаточно визначено до відбуття 4 роки 7 місяців позбавлення волі;

11) 30 липня 2018 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2018 року та остаточно визначено до відбуття 5 років позбавлення волі;

12) 10 січня 2019 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2018 року та остаточно визначено до відбуття 5 років 3 місяці позбавлення волі; ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року на підставі ст. 81 КК України звільнений із ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» умовно-достроково; невідбутий строк: 1 рік 2 місяці;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 01 березня 2023 року о 06 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , яким на законних підставах володіє ОСОБА_5 , переконавшись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає, реалізуючи раптово виниклий умисел на незаконне проникнення до житла особи, всупереч волі законного власника, порушуючи конституційне право на недоторканість житла, гарантоване ст. 30 Конституції України, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за відсутності визначених законом підстав, у тому числі з подоланням перешкоди, переліз через паркан вищевказаного домоволодіння та в подальшому підійшов до житлового будинку АДРЕСА_2 , де вибив скло вікна та через нього незаконно проник до приміщення будинку, яке на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_5 , де незаконно перебував нетривалий проміжок часу.

Указані дії гр. ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.

Під час підготовчого судового засідання від потерпілої ОСОБА_5 надійшла письмова заява про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Потерпілій зрозумілі наслідки відмови від обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 , якому роз`яснено наслідки закриття провадження, розуміючи суть пред`явленого обвинувачення, підтримав клопотання потерпілої та просив кримінальне провадження відносно нього закрити.

Прокурор ОСОБА_3 проти закриття кримінального провадження з наведених підстав не заперечувала.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

За приписами пункту 1 частини першої статті 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі, частиною 1 статті 162 КК України (порушення недоторканності житла без обтяжуючих обставин).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Частиною четвертою статті 26 КПК України встановлено, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV визначено, що суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 113 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Коваль проти України" від 19 жовтня 2006 року зазначено, що "основна мета статті 6 у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи "судом", який встановить обґрунтованість "будь-якого кримінального обвинувачення". Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому не пасивну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в якому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення «Rowe and Davis v. the United Kingdom» [GC], заява № 28901/95, п. 60, ЄСПЛ 2000-II).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28 жовтня 2010 року та "Боротюк проти України" від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80, відповідно, Суд нагадує, «що ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії» (Sejdovic v. Italy) [ВП], № 56581/00, п. 86, ECHR 2006-II, з додатковими посиланнями).

Врахувавши те, що дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, беручи до уваги, що потерпіла ОСОБА_5 відмовилася від обвинувачення і дана відмова є добровільною, наслідки відмови від підтримання обвинувачення їй зрозумілі, жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має; той факт, що обвинувачений не заперечує проти закриття провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, суд вважає можливим прийняти відмову потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, - закрити у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено, майнова шкода кримінальним проступком не завдана, процесуальні витрати відсутні, речових доказів немає.

Керуючись ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284, ст.ст. 292, 314, 371, 372, 477 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 02.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Копію ухвали негайно вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1