Провадження № 1-кс/947/6841/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси Федулеєва Ю.О., при секретарі судового засідання Андрусік Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури Шептиліс О.І., про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000090 від 06.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, за процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000090 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2023 рокуза підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_1 відповідно до наказу директора філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Афанасьєвського О. № 12/тр від 02.01.2023 призначений на посаду майстра лісу Саратського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Так, у другій половині лютого 2023 року мешканець Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою придбання деревини твердої породи для власних побутових потреб, прибув до філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства

«Ліси України», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де розпочав розмову з лісничим вказаного лісництва ОСОБА_3

ОСОБА_2 у розмові повідомив ОСОБА_3 про необхідність придбання деревини, та ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 номер мобільного телефону майстра лісу цього ж лісництва ОСОБА_1 для подальшого вирішення вказаного питання, повідомивши порядок та процедуру придбання деревини, а також інші питання.

Так, ОСОБА_1 ,перебуваючи на вказаній посаді, всупереч посадовим обов`язкам та інтересам Державної агенції лісових ресурсів України, спонукаємий жадобою до наживи та незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, вирішив використати свої службові повноваження з метою одержання від ОСОБА_2 неправомірної вигоди для себе за відпуск деревини.

Задля досягнення вказаної мети ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 , що реалізувати його законну можливість щодо отримання деревини можливо лише за умови надання йому ОСОБА_1 неправомірної вигоди з розрахунку 2500 грн за 1 куб. метр деревини. При цьому сума офіційних платежів за відпуск деревини, без врахування неправомірної вигоди, складатиме 1620 грн за 1 кубічний метр деревини.

ОСОБА_2 , будучи переконаним ОСОБА_1 , що іншим чином реалізувати своє законне право на придбання деревини, крім як надати службовим особам зазначеного лісогосподарського підприємства неправомірну вигоду, неможливо, вимушено погодився на неправомірні вимоги ОСОБА_1 .

Надалі, 28.04.2023, отримавши від представників Саратського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» відповідні банківські реквізити та інформацію про визначену суму грошових коштів, призначених до сплати за придбання деревини, ОСОБА_2 здійснив оплату на розрахунковий рахунок філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» грошових коштів у розмірі 8600 (вісім тисяч шістсот) гривень за 5 метрів кубічних деревини.

У подальшому, 02.05.2023, попередньо узгодивши за телефоном з

ОСОБА_1 час і місце зустрічі, ОСОБА_2 приблизно о 12 год. 00 хв. прибув до лісового масиву, що знаходиться неподалік с. Забари за межами населеному пункту між селами Забари та Пшеничне Білгород-Дністровського району Одеської області, де на нього очікував ОСОБА_1 .

Того ж дня, після завершення завантаження деревини на вантажний автомобіль близько 15:30 год., обговоривши обсяги відвантаженої деревини, ОСОБА_2 передав на вимогу ОСОБА_1 неправомірну вигоду у розмірі 15 440 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок) гривень за фактичне отримання та відвантаження офіційно сплаченої 28.04.2023 деревини, які останній обернув на власну користь.

Далі за вказівкою ОСОБА_1 22.05.2023, отримавши від представників Саратського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» відповідні банківські реквізити та інформацію про визначену суму грошових коштів, призначених до сплати за придбання деревини, ОСОБА_2 здійснив оплату на розрахунковий рахунок філії «Ізмаїльське лісове господарство» Держаного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» грошову суму у розмірі 8600 (вісім тисяч шістсот) гривень за 5 метрів кубічних деревини.

Після завершення завантаження деревини на вантажний автомобіль близько 13:15 год., обговоривши обсяги відвантаженої деревини, ОСОБА_2 передав на вимогу ОСОБА_1 неправомірну вигоду у розмірі 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень за фактичне отримання та відвантаження офіційно сплаченої 22.05.2023 деревини у обсязі 5 кубічних метрів.

Загальна сума неправомірної вигоди одержаної ОСОБА_1 шляхом вимагання від ОСОБА_2 у період часу з 02.05.2023 по 23.05.2023 за відпуск та придбання деревини складає 32 940 (тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок) грн.

Після одержання неправомірної вигоди ОСОБА_1 було викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

У ході досудового розслідування, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України у зв`язку з невідкладністю випадку, пов`язаному із врятуванням майна за придбання якого надано неправомірну вигоду, проведено обшук вантажного транспортного засобу КАМАЗ 5410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (місце реєстрації мешкання власника: АДРЕСА_2 ), який знаходився на ділянці проїжджої частини біля лісового масиву між с. Забари та Пшеничне Білгород-Дністровського району Одеської області, за координатами 46°12'25" північної широти 29°42'25" східної довготи.

У результаті проведення обшуку слідчим виявлено та вилучено наступне:

-товаро-транспортна накладна серія ЮМА № 3800020 від 23.05.2023 вантажовідправник: філія «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» отримувач ОСОБА_2 ;

-деревина породи Дуб, Ясень, Софора, об`ємом 5 кубічних метрів, яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_2 ;

-бирка UA ДАЛРУ 559860745.

24.05.2023 року постановою слідчого виявлене та вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно має доказове значення. Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, які мають важливе значення для досудового розслідування.

Таким чином, з метою збереження вилученого майна, яке визнано слідчим речовими доказами, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

В судове засідання прокурор не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява про розгляд даного клопотання без її участі, в якій просила клопотання задовольнити.

Враховуючи, що вилучені речі є ймовірним знаряддям вчинення кримінального правопорушення, на даний час власник такого майна не встановлений, слідчий суддя розглядає вказане клопотання без участі власника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

За огляду на норми кримінального процесуального законодавства, а також враховуючи наявність від прокурора заяви про розгляд даного клопотання за його відсутності, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду даного клопотання за відсутності прокурора.

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання в ході проведення санкціонованого обшуку було вилучено майно, яке може містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 24.05.2023 року, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

При цьому, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки з наведених міркувань вбачається, що арешт майна є необхідним в цілях забезпечення збереження майна, яке може бути використано в якості речового доказу, на думку слідчого судді, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження об`єктивно може призвести до їх знищення або ж переховування, так як очевидно, що оскільки такі речі можуть містити відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій конкретних осіб, останні не зацікавлені у її отриманні органом досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.

Відтак, з метою й забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), крім того наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначене у клопотанні майно.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб, пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури Шептиліс О.І., про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000090 від 06.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.

Накласти арешт з забороною користування та розпорядження на майно, вилучене в ході проведення обшуку вантажного транспортного засобу КАМАЗ 5410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме:

-товаро-транспортна накладна серія ЮМА № 3800020 від 23.05.2023 вантажовідправник: філія «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» отримувач ОСОБА_2 ;

-деревина породи Дуб, Ясень, Софора, об`ємом 5 кубічних метрів, яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_2 ;

-бирка UA ДАЛРУ 559860745.

Виконання ухвали покласти напрокурора Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури Шептиліс О.І.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя Федулеєва Ю. О.