Справа № 302/1235/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

та участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: обвинуваченого ОСОБА_5 та його

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/347/23, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000257, внесеному 11.09.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та продовжено щодо обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Міжгір`я, Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 16 липня 2023 року, включно, без визначення розміру застави.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Міжгірського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000257, відомості про кримінальне правопорушення в якому 11.09.2022 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України. У кримінальному провадженні 17.05.2023 прокурор подав клопотання, в якому просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких віднесено до тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та який спричинив загибель малолітньої дитини. Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, якими обґрунтовувалося обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2022 року було обрано такий, на момент розгляду клопотання не відпали. Також зазначає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є виправданим та необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження. Прокурор просить задовольнити клопотання та продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначенням застави.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Міжгірського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000390, відомості про кримінальне правопорушення в якому 17.09.2022 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України кримінальних правопорушень. Судом встановлено, що підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі доведення його вини у вчиненні діяння, передбаченого ч. 3 ст. 286 - 1 КК України, а саме позбавлення волі строком від 5 до 10 років та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, прокурором доведено існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, що перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду обвинувачений ОСОБА_5 може виїхати за межі України, та ухилятиметься від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Ризик незаконного впливу на свідків обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином ОСОБА_5 може впливати на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід судового розгляду кримінального провадження та/або до підбурювання надання свідками неправдивих показань, або відмови від надання таких. Тому, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим продовжив щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Зазначає, що підозра його підзахисному ґрунтується на припущеннях. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які прокурор посилається у клопотанні, не підтверджені жодними доказами. Стверджує, що доводи клопотання прокурора не містять обґрунтувань того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти тим ризикам, які вказані прокурором у клопотанні. Зазначає, що при розгляді клопотання суд не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема характеристику з місця проживання, акт обстеження матеріально-побутових умов, медичні застереження, сімейний стан, наявність на утриманні в обвинуваченого ОСОБА_5 малолітніх дітей. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 124050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) грн з покладенням на підозрюваного відповідних процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони обвинувачення, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що сторона обвинувачення належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавала.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі доведення його вини у вчиненні діяння, передбаченого ч. 3 ст. 286 - 1 КК України, а саме позбавлення волі строком від 5 до 10 років, те, що одне зі вчинених діянь відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які вказується в апеляційній скарзі, а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, та дослідження інших доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачує орган досудового розслідування, і за одне з яких йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а також наведених вище обставин, у тому числі і даних про особу обвинуваченого, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, не підтверджені жодними доказами, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що в обвинуваченого ОСОБА_5 є міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітніх дітей, характеризується позитивно, проживає у задовільних матеріально-побутових умовах, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування щодо обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід, у тому числі й із урахуванням його тривалості, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про застосування щодо ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, він не буде належним чином виконувати покладені на нього як обвинуваченого процесуальні обов`язки, у тому числі може ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, чи порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги проте, що підозра ОСОБА_5 базується на припущеннях, колегія суддів також зазначає, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини чи кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах кримінального провадження є докази, які на даний момент підтверджують те, що ОСОБА_5 причетний до вчинення інкримінованих йому кримінально-карних діянь.

З огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 діяння, скоєні у стані алкогольного сп`яніння і поєднані з настанням смерті малолітньої особи. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість визначення обвинуваченому застави. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, що підтверджують матеріальний та фінансовий стан обвинуваченого.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується; що строк дії оскаржуваної ухвали на момент розгляду апеляційної скарги сплив, що свідчить про те, що така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні внесеному 11.09.2022 до ЄРДР за №0000257, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 16 липня 2023 року, включно, без визначення розміру застави, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: