Провадження №11-кп/801/621/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

та обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року,

якою клопотання прокурора задоволено, запобіжний захід у виді тримання під вартою

продовжено на 60 діб, починаючи з 12.05.2023 року до 10.07.2023 року, включно щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, останній раз у 2012 році за ч.3 ст.185 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, з його слів перебуває у цивільному шлюбі та має малолітню дитину 2017 року народження, батьком якої не записаний,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27- ч.4 ст.187 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 і ОСОБА_8 за ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, про що подав письмові клопотання, які мотивовані актуальністю ризиків, передбачених п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення клопотання, вказавши на порушенні строків та порядку вручення клопотання, наголосивши на тому, що він не отримував копії клопотання. Просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації та проживання його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свого захисника.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 підтримав думку прокурора, вказавши, що тримання під вартою забезпечить належну поведінку обвинувачених.

Потерпілий підтримав свого представника, вказавши на необхідності продовження варти обвинуваченим.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - продовжено на 60 діб, починаючи з 12.05.2023 року до 10.07.2023 року, включно.

Прийняте рішення мотивовано тим, що ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Прокурором таке клопотання суду подано в судовому засіданні, що зобов`язує суд його розглянути із прийняттям рішення по суті, тобто прийняти рішення щодо відмови чи задоволення клопотання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2023 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою зі строком дії до 26.05.2023 року.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Види ризиків у кримінальному проваджені визначені Законом та є незмінними для будь-якої стадії кримінального переслідування. Так, ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд вважає, що прокурором доведено, що ризики визначені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану за яке передбачається відповідальність у виді позбавлення волі від 8 до 15 років із конфіскацією майна. Вказане підтверджується суттю самого обвинувачення. Крім цього, у ОСОБА_8 відсутні будь-які правові та соціально-стримуючі фактори у місті де проводиться судовий розгляд, в тому числі відсутнє місце проживання на території м. Вінниці. Вказане, а також усвідомлення обвинуваченим факту того, що йому загрожує довготривале перебування у місцях позбавлення волі, свідчить про наявність ризику ухилення його від явки до суду.

Крім цього, згідно обвинувального ату ОСОБА_8 діяв з корисливою метою, офіційно не працює, іншого джерела доходу не має, раніше чотири рази судимий, що свідчить про ризик продовження ОСОБА_8 злочинної діяльності, оскільки він потребуватиме джерел до існування, а іншого виду отримання коштів він не має.

Крім цього, актуальним залишається ризик впливу обвинуваченого на свідків, які ще не допитані. Про вказане, на переконання суду, безумовно свідчить насильницький характер кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_8 , а також думка потерпілого та представника потерпілого, які наголосили на ефективності тримання під вартою для запобігання раніше встановлених ризиків.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі думку потерпілого, суд дійшов висновку, що ризики продовжують існувати, не зменшились, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом є тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не будуть гарантувати належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, в зв`язку з чим дію запобіжного заходу доцільно продовжити на 60 діб.

Розглядаючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вважає, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023. Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його проживання АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постановлена ухвала не відповідає вимогам ст.370 КПК України. Подане клопотання є необґрунтованим, а ризики не наведені належними та достатніми доказами. Судом не враховано, що 12.05.2023 у відкритому судовому засіданні були допитані учасники розбійного нападу потерпілий та свідок сторони обвинувачення, які вказали, що коли автомобілем проїжджали вулицею в селі Пузирки, то випадково побачили обвинуваченого ОСОБА_8 ,. який був біля магазину в селі. В подальшому його не бачили, ОСОБА_8 жодних дій відносно потерпілого не вчиняв. За таких обставин захисник вважає, що наявні усі підстави для того, щоб змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, який би був достатнім, дієвим і справедливим.

Окрім того, судом також не враховано, що в обвинуваченого відсутні наміри переховуватися, наявне постійне місце проживання, він неофіційно працює різноробочим, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні та вихованні сина 2017 року народження. Таким чином, обвинувачений в змозі виконувати свої процесуальні обов`язки без позбавлення його волі.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8

підтримали апеляційну скаргу, наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки наявне існування ризиків, передбачених п. 1,3, 4, ч.1 ст. 177 КПК України, тому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 - ч.4 ст.187 КК України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану за яке передбачається відповідальність у виді позбавлення волі від 8 до 15 років із конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як вбачається з клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1ст.177 КПК України, не зменшилися. Сторона обвинувачення також надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»). При цьому, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінуються ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту права власності на майно, а саме права будь-якого власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також у заїхисті безпеки життя та здоров`я, особистої недоторканності, честі та гідності особи.

Усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, є ймовірність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, а враховуючи той факт, що адреси та місця проживання свідків були відкриті обвинуваченому, ймовірна можливість незаконного впливу на них. Крім того, значна частина свідків ще не допитана судом першої інстанції. Відповідно перебуваючи на волі обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу може призвести до порушення розумних строків судового розгляду, а також негативно вплине на дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

При цьому, колегія суддів також враховує відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, відповідно відсутні дані про наявність у нього постійного джерела доходів, раніше неодноразово судимий, неодружений, з його слів перебуває у цивільному шлюбі та має малолітню дитину 2017 року народження, батьком якої не записаний. Разом з тим, доказів, які б підтверджували факт того, що обвинувачений перебуває у цивільному шлюбі і на його утриманні дійсно перебуває дитина 2017 року народження, батьком якої він не записаний стороною захисту колегії суддів надано не було. З огляду на це, неможливо вважати обвинуваченого особою, яка має міцні соціальні зв`язки.

А тому у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що в обвинуваченого наявне постійне місце проживання, він неофіційно працює різноробочим, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні та вихованні сина 2017 року народження, на переконання колегії суддів, не спростовують та не мінімізують ризиків у кримінальному провадженні, оскільки, зазначені обставини не стали для обвинуваченого стримуючим фактором від вчинення інкримінованих дій.

Окрім того, непереконливими є доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Зокрема, встановлені дані про особу обвинуваченого самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту. При цьому, згода обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків. До того ж, за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції ( рішення у справі «Манчіні проти Італії»).

Що стосується посилання захисника на покази потерпілого та свідка сторони обвинувачення, які були допитані 12.05.2023 у судовому засіданні суду першої інстанції, то вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення. З вказаного приводу прокурор пояснював, що ОСОБА_8 інкримінується не виконавство, а пособництво у вчиненні кримінального правопорушення. Зокрема, саме ОСОБА_8 підшукав місце вчинення кримінального правопорушення та сприяв, щоб до нього добралися виконавці, тому потерпілий та свідок його не бачили, однак інші свідки у кримінальному провадженні вказують саме на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення. Колегія суддів зазначає, що вона на даній стадії кримінального провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Разом з тим, обвинувальний акт скеровано до суду і ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, тому фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів будуть вирішуватися саме під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. У той же час з огляду на наведені у клопотанні прокурора обставини у суду першої інстанції були всі підстави для висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів оцінила в сукупності всі обставини, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкість інкримінованого злочину, співрозмірність застосованого запобіжного заходу особі обвинуваченого та дійшла висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4