Справа № 308/5362/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, об`єднане кримінальне провадження №308/5362/16-к за обвинувальним актом відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002696 від 03.08.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого в ЗДЮСШ - охоронцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого

Ужгородським міськрайонним судом 01.07.2020 року за ч.1 ст. 289 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком два роки іспитового строку.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення :

прокурора ОСОБА_4

сторони захисту :

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у період часу з 13 год. 00 хв. по 13год. 30 хв. 02 серпня 2016 року діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом віджиму вхідних дверей квартирного приміщення АДРЕСА_2 проник в середину квартири звідки таємно викрав ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, залишкова вартість якого з урахуванням ознак зносу становить 5200,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 5200,00 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло вчинена повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Вказав, що точної дати не памятає влітку 2016 року шляхом віджиму вхідних дверей квартири житлового будинку АДРЕСА_3 проник у середину звідки викрав ноутбук марки «Lenovo». Шкоду відшкодував потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не зявився. Надав суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд справи без його участі. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_6 не був свідком незаконного заволодіння майна, заслухавши думку обвинуваченого, захисника, прокурора які не наполягали на допиті потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, суд, керуючись ст.325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за його відсутності.

Судом неодноразово (протягом усього часу розгляду кримінального провадження) направлялись на адресу потерпілого ОСОБА_6 (що зазначена в обвинувальному акті) судові повістки про виклик його до суду. Отже, потерпілий знав, що в Ужгородському міськрайонному суді здійснюється розгляд даного кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, п. 27, «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, п. 41).

Вказане свідчить про відсутність зацікавленості у розгляді кримінального провадження потерпілого ОСОБА_6 , який, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, жодного разу не з`явився в судові засідання.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що в силу статей 56, 58 КПК України давати пояснення є правом потерпілої сторони, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважав можливим за відсутності зазначеного вище потерпілого, який не був безпосереднім очевидцем викрадення майна з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаної особи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло вчинена повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом згідно статті 67 КК України не встановлено.

Щодо призначення покарання.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України яке є тяжким злочином, вчинений умисно, з корисливих мотивів та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбачене ч.1 ст. 289 КК України, яке вчинив після вчинення інкримінованого злочину за ч.3 ст. 185 КК України, за час розгляду справи працевлаштувався та одружився, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання , суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання на певний строк у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України та можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень .

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

Запобіжний захід

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу будь якого виду.

Клопотань у порядку, передбаченому ст.331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з врахуванням доведеності обвинувачення у суді, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути 990,05 гривень за проведення судових експертиз.

Речові докази і арешт майна

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази по справі:

-ноутбук «Lenovo», чорного кольору після набрання вироку законної сили залишити ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 990,05 гривень за проведення судових експертиз.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1