КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/350/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01 липня 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ульяновського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, (ЄУН 402/319/21).

Як встановлено матеріалами, 10 грудня 2020 року, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, на автомобілі марки «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , прибули до відділку ПСП «Елен», керівником якого є ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , куди проникли шляхом пошкодження навісного замка, який висів на воротах при вході.

У подальшому, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою зайшли до будинку, в якому перебували два охоронника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 де відкрито, застосувавши зброю, здійснивши постріл в гору, застосували погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я охоронців: а саме, один із невідомих тримаючи в руці предмет зовні схожий на пістолет, приставив його до голови ОСОБА_9 , інший невідомий забризкав очі газовим аерозольним балончиком ОСОБА_10 .

В свою чергу, ОСОБА_6 погрожуючи застосуванням зброї, скував руки та ноги потерпілих пластиковими стяжками, для обмеження пересування, та збивши з ніг, кинув потерпілих на землю.

Від вказаних протиправних дій потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 131 та № 132 від 15.12.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкодження.

ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, обстежили територію та зайшли до господарського приміщення ПСП «Елен», звідки відкрито викрали: трактор «КИЙ - 14102», 2019 року випуску, вартість якого згідно висновку судово авто - товарознавчої експертизи №5637/20-27/199/200/21-27 від 21.01.2021 року складає 447720 грн.; трактор «Беларус - 920», 2008 року випуску, вартість якого згідно висновку судово авто - товарознавчої експертизи №5637/20-27/199/200/21-27 від 21.01.2021 року складає 194040 грн.; оприскувач ОПК 2000-18 «ОДІССЕЙ», 2020 року виготовлення, вартість якого згідно висновку судово авто - товарознавчої експертизи №5637/20-27/199/200/21-27 від 21.01.2021 року складає 150698 грн. 64 коп.; трьохкорпусний навісний плуг ПНБ №250, 2013 року виготовлення, який був придбаний за 10000 грн.; мобільний телефон «Fly FF 180» та мобільний телефон «Astro A186», чим завдали ПСП «Елен» в особі ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 802458 грн. 64 коп.

Також, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, в приміщенні охорони з рюкзака ОСОБА_10 викрали гроші в сумі 4000 грн., чим завдали останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

З викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Окрім того, 10 грудня 2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, прибули на автомобілі марки «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме за адресою розташування відділку ПСП «Елен», керівником якого є ОСОБА_8 куди проникли шляхом пошкодження навісного замка, який висів на воротах при вході.

У подальшому, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою зайшли до будинку, в якому перебували два охоронника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 де відкрито, застосувавши зброю, здійснивши постріл в гору, застосували насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я охоронців, а саме, один із невідомих тримаючи в руці предмет зовні схожий на пістолет, приставив його до голови ОСОБА_9 , інший невідомий забризкав очі газовим аерозольним балончиком ОСОБА_10 . А ОСОБА_6 погрожуючи застосуванням зброї, скував руки та ноги потерпілих пластиковими стяжками, для обмеження пересування, та збивши з ніг, кинули на землю.

Від вказаних протиправних дій потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження які згідно висновків експерта № 131 та № 132 від 15.12.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, обстежили територію та зайшли до господарського приміщення ПСП «Елен», звідки відкрито, незаконно заволоділи: трактором «КИЙ - 14102», 2019 року випуску, вартість якого згідно висновку судово автотоварознавчої експертизи №5637/20-27/199/200/21-27 від 21.01.2021 року складає 447720 грн.; трактором «Беларус - 920», 2008 року випуску, вартість якого згідно висновку судово авто - товарознавчої експертизи №5637/20-27/199/200/21-27 від 21.01.2021 року складає 194040 грн., чим завдали ПСП «Елен» в особі ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 641760 грн.

З викраденими транспортними засобами з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати - можливість переховування обвинувачених від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, особи обвинувачених.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, тож, адвокат обвинуваченого - ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я, потребує стаціонарного лікування, хірургічного втручання; тримається під вартою тривалий строк, що є надмірним.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, - не обґрунтовані, не доведені, ризик переховування від суду ґрунтується лише на тяжкості можливого покарання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як убачається з матеріалів, зокрема, ОСОБА_7 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 16 березня 2021 року.

У справі розпочато і триває судове слідство.

Як встановлено матеріалами, кримінальне провадження є багатоепізодним, у справі наявні двоє обвинувачених.

Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що відносяться до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких. Санкцією ч. 3 ст. 187 КК України передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк відсеми до дванадцяти років із конфіскацією майна, а санкцією ч. 3 ст. 289 КК України - від 8 до 12 років позбавлення волі, із конфіскацією майна або без такої.

Також, враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 безробітний, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для не має, тобто, - не має міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного, корисливого злочину, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

Сукупновказане свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до протиправної, асоціальної поведінки, до вчинення кримінальних правопорушень, про його нехтування принципу мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, про небажання стати на шлях виправлення, соціюватись у суспільстві, підвищену суспільну небезпечність.

Можливо вважати наявним ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих з метою зміни ними своїх показів, які повинні допитуватись як на досудовому так і судовому слідстві. Крім цього, кримінальні правопорушення, які ставляться ОСОБА_7 в провину, - вчинені ним із застосуванням насильства, або погрозою його застосування у відношенні потерпілих, що вказує на можливість впливу, в тому числі і шляхом погроз на потерпілих;

Також, зважаючи на викладені вище обставини, обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 має кримінальну історію у минулому: раніше судимий за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , сукупно з тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Доводи про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявності хронічних тяжких захворювань, - стали предметом оцінки суду першої інстанції, і, як встановлено, належних доказів на підтвердження вказаних посилань - не надано. Матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01 липня 2023 року включно - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3