Справа № 461/4309/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/429/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2023 року клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001248 від 01.04.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, - задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», на 60 діб, тобто до 22 червня 2023 року, без визначення розміру застави.

Судове рішення мотивоване тим, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання. Зокрема, ОСОБА_8 , будучи обвинуваченим у вчиненні особливо тяжкого злочину може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; останній немає постійного місця проживання та реєстрації у м. Львові та області; тривалий час ніде не працює, відтак, не маючи засобів для існування може продовжувати злочинну діяльність для забезпечення своїх матеріальних умов проживання; дані про міцні соціальні зв`язки відсутні; зважаючи на тяжкість вчиненого та обставини інкримінованого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності або пом`якшення своєї участі у злочині проти життя і здоров`я особи, існує високий ризик того, що обвинувачений, будучи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

На зазначену ухвалу обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали клопотання прокурора та аудіозапис судового засідання від 24 квітня 2023 року. Оскаржувану ухвалу скасувати та у відповідності до ч.2 ст.194 Кодексу винести нову ухвалу про відмову у продовженні запобіжного заходу. Розгляд апеляційної скарги провести за безпосередньої участі ОСОБА_8 в залі судових засідань.

Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час розгляду клопотання прокурор не навів обставин, які б давали підстави обвинувачувати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, а матеріали, які би їх підтверджували, - відсутні.

Вважає, що прокурор не довів у клопотанні наявність обґрунтованої підозри та не зміг довести існування фактів та інформації, що свідчили би про вчинення злочину ОСОБА_8 , тому у суду не було підстав передбачених п.1 ч.1 ст.194 Кодексу для задоволення клопотання прокурора.

Стверджує, що підстави та порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та судовий розгляд вказаного клопотання прокурора не відповідали Конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Зазначає, що суд не забезпечив обвинуваченому можливості знати і коментувати усі складові клопотання прокурора, доказової бази, на яку він посилався, а також подавати зауваження щодо зазначеного, щоб вплинути на рішення суду.

Вказує, що згідно матеріалів клопотання та аудіозапису судового засідання сторона обвинувачення не вказувала, що ОСОБА_8 може продовжувати злочинну діяльність та вважає, що колегія суддів сама прийшла до такого переконання, порушивши принцип презумпції невинуватості.

Звертає увагу, що суд не цікавився думкою обвинуваченого щодо позиції захисника з приводу клопотання про продовження й обвинувачений не просив суд обрати йому цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про законність ухвали суду, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дотримався вище вказаних вимог Кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Галицького районного суду м.Львова знаходиться кримінальне провадження №0001248 від 01.04.2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів апеляційного суду, ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 , тому задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, місцевий суд вірно врахував, що відсутні достатні гарантії належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, й у разі зміни запобіжного заходу, інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, то такі не з`ясовуються під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, а підлягають перевірці в ході розгляду кримінального провадження в суді по суті.

Твердження апелянта про те, що суд не забезпечив обвинуваченому можливості знати і коментувати усі складові клопотання прокурора, доказової бази, на яку він посилався, а також подавати зауваження щодо зазначеного, щоб вплинути на рішення суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Апеляційний суд звертає увагу, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_8 , на даний час, є відповідним і достатнім у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, обвинуваченим не мотивовано, яким чином може бути забезпечено його належну процесуальну поведінку, у випадку задоволення апеляційної скарги.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що підстави та порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та судовий розгляд вказаного клопотання прокурора не відповідали Конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права, то такі є безпідставними, оскільки судом належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також надано мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3