Справа №694/2094/23
провадження № 1-в/694/68/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Звенигородка клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт, накладений постановою серії АМ №596732 від 16.02.2006р. державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі ОСОБА_5 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження в зв`язку з конфіскацією частини всього особистого майна у гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 12.09.2005 вироком Звенигородського районного суду, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.307 ч.2, 309 ч.3, 311 ч.2 КК України та остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є власністю засудженого. На підставі вказаного вироку суду державним виконавцем Звенигородської державної виконавчої служби накладено арешт на майно ОСОБА_6 , згідно постанови серії ММ №596732 від 16.02.2006 р. Вирок в частині конфіскації частини майна ОСОБА_6 був виконаний, що стверджується довідкою №/26.1-43/28809 від 03.08.2023 Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відсутність виконавчих проваджень, відкритих та незавершених відносно боржника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 03.08.2023. Отже, в подальшому вирок суду було виконано, проте арешт з майна ОСОБА_6 , накладений на виконання вироку Звенигородського районного суду не скасований. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку останній набув 30.10.2019, проте в державному реєстрі обтяжень рухомого майна рахується обтяження з 16.02.2006 по даний час. Враховуючи, що відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_6 немає, вирок виконаний в повному обсязі і вищевказана постанова Звенигородської ДВС про накладення арешту на майно втратила свою актуальність, наявність заборони на відчуження майна ОСОБА_6 позбавляє спадкоємця його матір ОСОБА_4 на отримання спадщини після смерті сина, що є порушенням законних прав спадкоємця, передбачених Конституцією України, тому можливо скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця від 16.02.2006.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді матеріали зазначеної заяви були передані судді ОСОБА_1 .

Призначено судовий розгляд заяви на 06.09.2023 року.

В судове засідання представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без участі заявника та його представника, клопотання підтримав та просить його задовольнити.

Представник Черкаської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Згідно норми ч.4 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим

суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступного висновку.

Насамперед, вирок, яким був засуджений ОСОБА_6 було постановлено під час дії Кримінального процесуального кодексу України 1960 року.

Однак, при зверненні до суду, заявниця не наводить обґрунтування звернення за нормами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року.

Стосовно норм КПК України 2012 року, то положеннями ст. 537 КПК України визначено виключне коло питань, які вирішуються судом під час виконання вироку.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст.131 КПК України, є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним. Порядок скасування арешту майна встановлюється ст.174 КПК України.

Положеннями ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Отже, звернення з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом, передбачене у разі накладення такого арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), під час проведення досудового розслідування або судового провадження (ч.2 ст.170 КПК України). Відповідно, клопотання про скасування арешту майна під час судового провадження розглядається судом, який вирішує дане питання одночасно з ухваленням судового рішення.

Відповідно до змісту постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст.174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного суду, спір за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби щодо виконавчих листів, виданих у кримінальних справах, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Зі змісту поданого до суду клопотання вбачається, що заявниця просить зняти арешт з майна, накладений державний виконавцем в рамках виконавчого провадження за постановою ДВС у Звенигородському районі серії АМ №596732 від 16.02.2006.

Арешт на майно ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , було накладено відповідно до постанови державного виконавця при виконанні вироку суду щодо конфіскації майна у кримінальній справі, що підтверджується наданими заявницею постановою ДВС у Звенигородському районі серії АМ №596732 від 16.02.2006 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомостей, що арешт накладено під час дізнання чи досудового слідства або судом в матеріалах клопотання відсутні. Порядок зняття арешту з майна особи, накладеного державним виконавцем, регулюється Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, вказаний арешт не був заходом забезпечення кримінального провадження, який, в свою чергу, застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження (ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

Оскільки особа, яка звернулася з клопотанням про зняття арешту з майна, вважає, що підстави для подальшого існування такого заходу відпали, то арешт майна стає публічним обтяженням права власності (постанова ВС від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц). У такому разі особа оспорює неправомірне обмеження її права на користування належним їй майном, що не підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом.

Крім того, заявниця не є стороною виконавчого провадження, та із змісту заяви вбачається наявність спадкових правовідносин.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги, викладені у клопотанні не підлягають розгляду судом кримінальної юрисдикції, а тому необхідно відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його клопотання.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст. 174, 537, 539, 369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного в ході виконання виконавчого провадження.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1