Справа № 752/1949/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3619/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України, який на час розгляду провадження помер, однак судовий розгляд, за клопотанням родичів, проведено в зв`язку з вимогою реабілітації померлого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Цивільні позови потерпілих залишено без розгляду.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_11 02.08.2016 року приблизно о 17.00 год. перебуваючи на території Інституту молекулярної біології і генетики, що на вул. Заболотного, 150 в м. Києві, зустрів ОСОБА_12 .

Під час розмови, між ними, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в результаті словесного конфлікту з приводу користування газозварювальним апаратом, ОСОБА_11 умисно наніс ОСОБА_12 удар кулаком в область голови.

В результаті завданого удару, ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, яка у віддаленому періоді свого перебігу (на 49 добу) у зв`язку з порушенням мозкового кровообігу та виникнення вторинних крововиливів, призвела до розвитку набряку-набухання головного мозку та як наслідок, до смерті.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 за ч.2 ст.121 КК України закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Цивільні позови потерпілих залишити без розгляду.

В обґрунтуванні вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

Надалі, 28.06.2022, дочка обвинуваченого ОСОБА_13 уклала договір з адвокатом ОСОБА_14 про надання правової допомоги. За твердженням останнього, уповноваживши його звернутися до суду з клопотанням про продовження розгляду кримінального провадження, з метою реабілітації померлого. На підставі поданого адвокатом клопотання, судом проведено судовий розгляд у повному об`ємі за загальними правилами КПК України.

З урахуванням встановленого факту смерті обвинуваченого, за результатами судового розгляду, суд визнав ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, без призначення покарання, а цивільний позов потерпілих залишив без розгляду.

Однак, на думку прокурора, за наявності підстав для закриття кримінального провадження щодо померлого, судом першої інстанції помилково без необхідного клопотання особи, якій таке право надано чинним кримінальним процесуальним законом, проведено повний судовий розгляд та ухвалено незаконний вирок. При цьому, судом не враховано, що адвокат ОСОБА_14 не належить до кола осіб, яким надано право клопотати перед судом про продовження провадження, необхідного для реабілітації померлого.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав законних підстав продовжувати провадження з метою реабілітації померлого, а був зобов`язаний закрити провадження, відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.284 КПК України. Однак, істотно порушуючи вимоги зазначеного кримінального процесуального закону, законне та необхідне рішення місцевим судом не було ухвалено. Замість передбаченої ухвали про закриття кримінального провадження, судом першої інстанції ухвалено незаконний вирок.

Крім цього, у випадку правомірного продовження провадження, з метою реабілітації померлого, в обвинувальному вироку місцевий суд був зобов`язаний зазначити про закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України. Однак, всупереч вимогам зазначеного кримінального процесуального закону, рішення про закриття кримінального провадження не ухвалено.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що під час судового розгляду не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, а саме: показання свідка ОСОБА_15 в тій частині, що потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження не внаслідок конфлікту з ОСОБА_11 , а в результаті його падіння з кузову вантажного автомобіля.

В свою чергу, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 очевидцем інциденту не був. Свідок ОСОБА_17 зазначив, що ОСОБА_11 в день події не бачив, очевидцем події не був, про те, що сталося свідку стало відомо наступного дня. Так само свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не були безпосередніми очевидцями події.

Таким чином, показання вказаних свідків в суді також не підтверджують прямо чи непрямо вчинення злочину саме обвинуваченим ОСОБА_11 .

Також суд без достатнього мотивування визнав недопустимим доказом висновок експертів центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» від 18.12.2018 з питань в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в якому зазначено зовсім інші причини смерті ОСОБА_12 , ніж у висновках наданих стороною обвинувачення. Так, згідно вказаного експертного висновку, причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 стало захворювання центральної нервової системи у вигляді цереброваскулярної хвороби, токсико-гіпоксичної енцефалопатії та лептоменінгіту, що призвели до розвитку вторинних внутрішньо мозкових крововиливів в тому числі і в стовбур та спричинили набряку-набухання головного мозку.

При цьому судом безпідставно відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні, чим допущено неповноту судового розгляду.

Крім того, дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 кримінально караного діяння, суд першої інстанції надав таким обставинам неправильну юридичну оцінку внаслідок чого було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Проте суд, встановивши обставини, за яких настала смерть потерпілого ОСОБА_12 , дав діям ОСОБА_22 неправильну юридичну оцінку.

Так, з наявних у протоколах слідчих експериментів даних та з показань свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , від удару потерпілий ОСОБА_12 впав на спину.

Відповідно до висновку № 282 медичного експерта смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми, перебіг складових якої призвів до виникнення вторинних крововиливів у стовбурові відділи головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку. За ступенем тяжкості, комплекс ушкоджень виявлений в області голови потерпілого, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. При цьому будь-які об`єктивні судово-медичні дані, які б дозволили стверджувати або спростувати наявність такої причини вище зазначеного падіння потерпілого як попереднє прискорення (удар в будь-яку ділянку тіла, поштовх тощо), відсутні.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_12 , було не безпосереднім наслідком заподіяного удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого засуджений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачати.

Отже, в конкретному випадку могло мати місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 , а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії ОСОБА_11 не підлягали кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК України.

Наведені обставини свідчать про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції під час розгляду обвинувачення стосовно ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, позицію захисника, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, думку потерпілого та його представника, які просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_11 в суді першої інстанції винним себе не визнав. Цивільні позови не визнав.

В ході судового розгляду кримінального провадження стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачений ОСОБА_11 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

В той же час, оскільки, як видно зі змісту клопотання захисника, родичі померлого наполягали на продовженні розгляду для реабілітації померлого, судовий розгляд судом першої інстанції проведено в повному об`ємі за загальними правилами КПК України.

Однак, незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_11 , його вина повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.

Так, свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції показав, що тривалий час знав потерпілого ОСОБА_25 . 02.08.2016 року той, керуючи автомобілем «Газель», приїхав на територію фірми «Круіз» за тарою. Оскільки на кузові був поламаний кутник, виникла потреба його заварити. Принесли зварювальний апарат до прохідної та приблизно о 16.45 год. з ОСОБА_26 провели зварювальні роботи. Орієнтовно о 17 години приїхав ОСОБА_27 з своїм помічником та почав в грубій, брутальній формі з`ясовувати, що за автомобіль, хто дав дозвіл на заїзд та проведення зварювальних робіт. ОСОБА_12 зробив йому зауваження з приводу поведінки. ОСОБА_27 взяв в руки трубу та почав нею жонглювати, а ОСОБА_26 запитав, а хто повинен давати дозвіл на заїзд. Він почув удар, бачить ОСОБА_12 падає, а ОСОБА_27 по інерції, за рукою пішов вперед, та перескочив через нього. ОСОБА_26 ніби без свідомості впав на правий бік, тіло сіпалося, нога була піджата. Сказав ОСОБА_29 , що ти накоїв, зараз викличу поліцію, на що той у відповідь сказав, чи не хоче він поряд лягти. Потім ОСОБА_27 покликав помічника, сказав відтягти ОСОБА_30 та привести до свідомості. Вилив воду на обличчя ОСОБА_30 і той ніби прийшов до свідомості. ОСОБА_31 , охоронець, викликав швидку, яка прибула приблизно через 15 хв. Без вагань стверджує, що ОСОБА_26 не наносив ударів ОСОБА_29 , була словесна перепалка між ними, потів ОСОБА_27 вдарив ОСОБА_32 . Не може стверджувати щодо ОСОБА_33 вживання алкоголю. ОСОБА_26 не міг говорити коли прибули лікарі швидкої, і коли його повертали на бік, з рота пішла кров.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції відмітив, що 02.08.2016 року по телефону спілкувався з ОСОБА_34 , який є його дядьком. Той сказав, що ремонтує машину на території фірми у товариша. Уже пізно ввечері зателефонувала тітка та повідомила що дядько в лікарні. Очевидцем інциденту не був. Наступного дня приїхав на територію, де сталася подія та ОСОБА_35 йому розповів як усе сталося, сказав, що ОСОБА_30 вдарили і той впав. Також зустрічався з обвинуваченим ОСОБА_36 , який казав, що дядько не мав права заїздити на територію, ображав його і той впав. Також ОСОБА_27 пропонував влаштувати питання без поліції. Дядько працював на його автомобілі, не був конфліктним, п`яним його за кермом не бачив.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції зазначив, що 02.08.2016 року ОСОБА_26 в кінці дня приїхав ремонтувати автомобіль на фірмі «Круіз», з ним спілкувався, ознак сп`яніння в нього не бачив. Був також електрик ОСОБА_38 , до якого приїхав ОСОБА_26 , а він був зварником і їх консультував. ОСОБА_39 не бачив, очевидцем події не був. Про те, що сталося, йому стало відомо наступного дня зі слів інших осіб, які говорили, що був спір і ОСОБА_30 вдарив головний інженер.

Свідок ОСОБА_40 в суді першої інстанції показав, що на території «Круіз» дядя ОСОБА_28 та дядя ОСОБА_41 здійснювали зварювальні роботи. Прийшов ОСОБА_42 , як пізніше йому стало відомо, та почав кричати, хто дав дозвіл проводити зварювальні роботи. Дядя ОСОБА_28 сказав, що раніше дозволяли, з цього почався конфлікт та суперечка. ОСОБА_42 сказав припинити роботи, а дядя ОСОБА_28 сказав, що цього не зробить поки не закінчать ремонт. ОСОБА_43 взяв в руки кусок труби, потім поклав. Бачив як ОСОБА_43 вдарив рукою в область голови дяді ОСОБА_28 , від чого той як стояв так і впав. ОСОБА_43 сказав забрати його. Відтягнув його до охоронної будки, почав відкачувати, однак безрезультатно, той був без свідомості відразу після удару. ОСОБА_26 від удару впав на асфальт потилицею. Обличчя синє стало, кров була у нього з носа та рота, мокрі штани. ОСОБА_42 розвернувся та пішов геть, не надавши допомогу. Уся подія, з моменту як прийшов ОСОБА_43 , зайняла приблизно 20-25 хвилин. Він неофіційно був працевлаштований в фірмі «Круіз» та працював до події протягом 3-х тижнів. ОСОБА_28 часто до них заїжджав, оскільки він чергував в будці охорони, то запускав його автомобіль. Коли почався конфлікт, він був в будці охорони, вікно було відкрите, опалення відключене. ОСОБА_28 був в задній частині автомобіля, біля правого кута борту. ОСОБА_28 був спиною до нього, а обвинувачений обличчям до потерпілого та до будки охорони, а потім вони помінялися. ОСОБА_12 не наносив удари обвинуваченому.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції відмітила, що працювала на фірмі «Круіз», що на вул. Заболотного в м. Києві. Інколи зустрічалася з ОСОБА_34 . В той день бачила ОСОБА_28 приблизно о 16 годині, оскільки проходила повз них. А коли поверталася приблизно о 18 годині, стояв лише автомобіль ОСОБА_28 і її сказали, що ОСОБА_42 наніс удар ОСОБА_44 .

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції також зазначила, що бачила ОСОБА_25 і наступного дня її сказали про його побиття. Він був спокійною та неконфліктною людиною.

Потерпіла ОСОБА_45 повідомила суду першої інстанції, що 22.08.2016 року приблизно о 20 годині від сусіда стало відомо, що батько в інституті нейрохірургії. Батько тривалий час лікувався, та певний час був без свідомості. Щодо обставин травмування то відомо зі слів інших осіб.

Потерпілий ОСОБА_7 в суді першої інстанції повідомив, що 02.08.2016 року, коли з сім`єю перебував за кордоном, зателефонувала сестра ОСОБА_46 , та сповістила що батько в Інституті нейрохірургії. Від свідків взнав, що в ході словесного конфлікту батька вдарив головний інженер ОСОБА_47 . Побачив батька по приїзду 10.08.2016 року, той не говорив, його не впізнавав. По виписці батька забрав в пансіонат, де за ним доглядали. Батько за життя вживав спиртне помірковано, на обліку у психіатра не перебував, конфліктною людиною не був.

Крім того, вина ОСОБА_11 у вчиненому підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції, а саме:

- протоколами проведення слідчих експериментів з участю свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , та відеозаписами зазначених слідчих дій;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де відмічено, що свідок ОСОБА_50 , серед інших відмітив саме фото з зображенням ОСОБА_11 , як особи, який наніс тілесні ушкодження ОСОБА_51

- протоколом огляду місця події від 19.09.2016 року, де зафіксовано місце знаходження та розміщення тіла померлого ОСОБА_30 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 282, де, при дачі відповіді на питання, які поставлені слідчим, експертом ОСОБА_52 відмічено наступне.

При судово-медичній експертизі на тілі трупа ОСОБА_12 , 1951 року народження, виявлено:

а) жовтувато-коричневий колір м`яких тканин-лівої потиличної області на ділянці розмірами 7x6см - крововилив в м`які тканини в стадії організації;

б) перелом кісток склепіння (потилична кістка зліва) та основи (потилична кістка зліва, ліва скронева кістка, основна кістка зліва) черепа;

в) жовто-коричнево-багряного кольору м`яка мозкова оболонка в ділянці основи лобних часток з наявністю її дефектів із бахромчастими краями неправильно округлої форми справа діаметром приблизно 0,3-0,4 см, зліва діаметром до 0,2 см; продуктивний лептоменінгіт з відкладанням глибок сидерину і гемосидерину, осередки фіброзу з відкладанням глибок гематоідину і гемосидерину в м`якій мозковій оболонці лівої потиличної частки - плямисті та обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи з ерозивними ушкодженнями м`якої оболонки та обмежено-дифузний субарахноїдальний крововилив випуклої поверхні лівої потиличної частки в стадії організації;

г) жовто-багряно-червоного кольору забарвлення твердої мозкової оболонки черепа в області передніх та середніх черепних ямок, з деяким розповсюдженням в область склепіння - залишки крововиливу під тверду мозкову оболонку (хронічна субдуральна гематома);

д) осередки безструктурності речовини головного мозку правої лобної частки на ділянці розмірами 6,5x6x3,5см з формуванням гліально-мезенхімального рубця, лівої лобної частки на ділянці розмірами близько 1,5x1 см - крововиливи в речовину (вогнища забою) головного мозку в стадії організації;

е) свіжі дрібно осередковими крововиливами в речовину головного мозку, в тому числі і в стовбуровому відділ, набряк-набухання головного мозку.

Комплекс вище переліченого у підпунктах а)-д) носить назву відкрита черепно-мозкова травма, перебіг якої на 49-добу внаслідок порушення мозкового кровообігу призвів до крововиливів (зазначено у підпункті е) даного пункту Підсумків) у стовбурові відділи головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку.

Таким чином, можна стверджувати про те, що смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми, перебіг складових якої призвів до виникнення вторинних крововиливів у стовбурові відділи головного мозку з розвитком набряку - набухання головного мозку. За ступенем тяжкості, комплекс ушкоджень виявлений в області голови потерпілого, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Що стосується механізму утворення у ОСОБА_12 відкритої черепно-мозкової травми, то приймаючи до уваги характер її складових, а найголовніше - їх взаємну локалізацію та наявність ерозивних ушкоджень м`якої оболонки, все це дає підстави стверджувати про те, що дана травма утворилась за імпресійно-інерційним (ударно-протиударним) механізмом внаслідок падіння потерпілого з вертикального (або близького до нього) положення на площину з контактуванням лівою потиличною ділянкою.

Будь-які об`єктивні судово-медичні дані, які б дозволили стверджувати або спростувати наявність такої причини вище зазначеного падіння потерпілого, як попереднє прискорення (удар в будь-яку ділянку тіла, поштовх тощо), відсутні.

Згідно наданій медичній документації на момент поступлення (02.08.2016 року) до ДУ «Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України» м. Києва в крові ОСОБА_12 , 1951 року народження, виявлено етиловий спирт у концентрації 2,81 проміле, що відповідало сильному алкогольному сп`янінню;

- висновком судово-медичної експертизи № 282/1, розпочатої 27.10.2016 року та закінченої 21.11.2016 року, де експерт ОСОБА_52 , відмічаючи як дослідницьку частину свій же вище зазначений висновок експерта № 281, відмітив наступне.

1.Комплекс ушкоджень виявлений в області голови трупа ОСОБА_12 , 1951 року народження, має прямий причинний зв`язок з настанням смерті.

За механізмом утворення виявлені у ОСОБА_12 , 1951 року народження, тілесні ушкодження відповідають показам свідків ОСОБА_53 та ОСОБА_24 про спосіб заподіяння ушкоджень, в тій частині, що стосується падіння потерпілого на площину з контактуванням лівою потиличною ділянкою. Будь-які об`єктивні судово-медичні дані які б дозволили стверджувати або спростувати наявність такої причини вище зазначеного падіння потерпілого, як попереднє прискорення (удар в будь яку ділянку тіла, поштовх тощо), відсутні;

З висновком комісійної судово-медичної експертизи № 242-2016/о від 09.12.2016 року, де при дачі відповіді на питання, які поставлені слідчим, експертами відмічено наступне.

1-5. Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при поступленні до стаціонару 02.08.2016 року о 19:25 год. у гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мала місце:

відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням численних геморагічних вогнищ в обох лобних частках, більше справа конвекситально, в тім`яних частках, субдуральних нашарувань крові в лобно-скронево-тім`яній ділянці зліва, переломів потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, піраміди лівої скроневої кістки, гематоми м`яких тканин потилиці зліва, синця на повіках правого ока з субкон`юнктивальним крововиливом.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 02.08.2016.

Вказана черепно-мозкова травма утворилась за імпресійно-інерційним (ударно - протиударним) механізмом, внаслідок падіння ОСОБА_12 з вертикального чи близького до нього положення тіла на площину зі співударінням лівою потиличною ділянкою зліва об контактуючу поверхню приземлення.

Механізм формування черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_12 свідчить про те, що ОСОБА_12 впав на площину контактування попередньо знаходячись у вертикальному чи близькому до нього положенні тіла. Відсутність чіткого опису початку формування лінії перелому потиличної кістки при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , час що пройшов з моменту травмування до моменту розтину, не дозволяють обґрунтовано висловитись про те, чи було падіння потерпілого на площину з попереднім прискоренням, чи воно було самовільне.

Наявність ушкоджень в ділянці правого ока, які були зафіксовані лікарем окулістом при огляді ОСОБА_12 03.08.2016 р. в стаціонарі, свідчать про те, що в дану анатомічну і ділянку мала місце травмуюча дія тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, яким могла бути кисть зібрана в кулак. Вказане, не виключає можливості обставин травмування ОСОБА_12 , на які вказують в своїх показах свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Визначитись чи викликала ця травмуюча дія падіння потерпілого на площину за судово-медичним даними через вищезазначені обставини неможливо.

Тілесні ушкодження, що входять до комплексу відкритої черепно-мозкової травми за ступенем тяжкості оцінюються лише у своїй сукупності, тому вищевказана відкрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно з пунктами 2.1.3. б «Правил».

- При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 , 1951 р.н., були виявлені наступні тілесні ушкодження:

жовтувато-коричневий колір м`яких тканин лівої потиличної області на ділянці розмірами 7x6см - крововилив в м`які тканини в стадії організації;

перелом кісток склепіння (потилична кістка зліва) та основи (потилична кістка зліва, ліва скронева кістка, основна кістка зліва) черепа;

жовто-коричнево-багряного кольору м`яка мозкова оболонка в ділянці основи лобних часток з наявністю її дефектів із бахромчастими краями неправильної форми справа діаметром приблизно 0,3-0,4 см, зліва діаметром до 0,2 см морфологічні ознаки старого крововиливу у м`якій оболонці головного мозку з вираженою клітинною реакцією, ознаками організації. - плямисті та обмежено-дифузні у крововиливи з ерозивними ушкодженнями м`якої оболонки лобних часток та обмежено- дифузний субарахноїдальний крововилив випуклої поверхні лівої потиличної частки в стадії організації;

жовто-багряно-червоного кольору забарвлення твердої мозкової оболонки на основі черепа в області передніх та середніх черепних ямок, з деяким розповсюдженням в область склепіння - залишки крововиливу під тверду мозкову оболонку (хронічна субдуральна гематома);

осередки безструктурності речовини головного мозку правої лобної частки на ділянці розмірами 6,5x6x3,5см з формуванням гліально-мезенхімального рубця, лівої лобної частки на ділянці розмірами близько 1,5x1 см - крововиливи в речовину (вогнища забою) головного мозку в стадії організації;

набряк-набухання, дистрофія нейроцитів головного мозку з діапедезними крововиливами в білій речовині мозку.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка у віддаленому періоді свого перебігу (на 49 добу) у зв`язку з порушенням мозкового кровообігу та виникненням вторинних крововиливів, призвела до розвитку набряку - набухання головного мозку.

Таким чином, між отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_12 02.08.2016 року та настанням його смерті є прямий причинно - наслідковий зв`язок.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_54 повністю підтвердив висновки експертизи та при цьому відмітив, що при проведенні експертизи безпосередньо досліджували гістологічні архіви, рентгенівські знімки та інші об`єкти, до яких лише вони мали доступ, та які з іншими описаними даними, в категоричній формі дають підстави для визначення причин смерті зазначених у висновку. Саме крововиливи виникли в результаті ЧМТ, тому є прямий причинно - наслідковий зв`язок між травмою і смертю. Більше того, згідно наказу МОЗ № 6 гістологічні архіви зберігаються лише 3 роки, а тому при бажанні та потребі на даний час їх використання уже не можливе.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вище зазначені та безпосередньо досліджені судом докази, зокрема показання свідків, які по суті прямо вказали на ОСОБА_39 , як особу яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_51 , протоколи слідчих дій, висновки експертиз, в яких зазначено причину смерті ОСОБА_30 , та відмічено, що тілесні ушкодження ОСОБА_30 відповідають показам свідків ОСОБА_53 та ОСОБА_24 про спосіб заподіяння ушкоджень, в тій частині, що стосується падіння потерпілого на площину з контактуванням лівою потиличною ділянкою, є належними, допустимими та достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Саме чіткі, детальні, логічні та послідовні показання свідків сторони обвинувачення під час судового розгляду, суд обґрунтовано вважав правдивими та взяв їх до уваги, оскільки вони в деталях повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами наданими стороною обвинувачення і дослідженими судом, зокрема висновками експертиз, та повністю підтверджують винність обвинуваченого.

Що стосується доказів наданих стороною захисту та їх доводів, щодо обставин події та причин смерті ОСОБА_30 , то суд вірно не взяв їх до уваги, належним чином обґрунтувавши свої висновки.

Так, під час судового розгляду, захисник обвинуваченого надав висновок експертів центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» з питань в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в якому відмічено наступне.

На підставі вивчення представлених матеріалів у відповідності до поставлених питань експерти в галузі судово-медичної експертизи дійшли наступних висновків:

З представлених матеріалів відомо, що після подій 02.08.16 р. ОСОБА_12 з 02.08 по 13.09.16 перебував на лікуванні в Інституті нейрохірургії за діагнозом: «Відкрита черепно-мозкова травма: забій лобних ділянок мозку, перелом піраміди лівої скроневої кістки та потиличної кістки з переходом на основу черепа. Алкогольне сп`яніння». Станом на 12.09.16 він мав задовільний стан здоров`я зі скаргами на періодичний головний біль. В неврологічному статусі в основному прояви психоорганічного синдрому. Вираженість перенесеного парезу зменшилась, активний в межах палати. В подальшому ОСОБА_12 знаходився на реабілітації в пансіонаті «Золота осінь», де 19.09.16 був виявлений його труп.

Беручи за основу результати розтину, відомості щодо якого наявні в представленій документації, можливо стверджувати, що причиною смерті ОСОБА_12 стало захворювання центральної нервової системи у вигляді цереброваскулярної хвороби, токсико-гіпоксичної енцефалопатії та лептоменінгіту, що призвели до розвитку вторинних внутрішньо мозкових крововиливів в тому числі і в стовбур та спричинили набряку-набухання головного мозку. Станом на 13.09.16 черепно-мозкова травма у вигляді забою лобних часток, субдурального крововиливу та крововиливів в м`яку мозкову оболонку перебувала у стадії загоєння з формування гліомезенхіальних рубців та сполучнотканинної капсули, що підтверджено результатами судово-гістологічної експертизи структур головного мозку. Клінічно захворювання у ОСОБА_12 не мало небезпечних для життя проявів, а лише наслідки черепно-мозкової травми у вигляді психоорганічного синдрому та помірно вираженого парезу лицьового нерву зліва

Таким чином, причина смерті ОСОБА_12 , 1958 р.н. не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, які він отримав 02.08.2016 року.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_53 , які він надав під час слідчого експерименту, під час подій 02.08.16 ОСОБА_11 був повернутий до ОСОБА_53 , який перебував на робочому місці в окремому приміщення охорони, спиною. В той час як ОСОБА_55 стояв навпроти ОСОБА_11 . Зі слів свідка, в ході розмови ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_56 правою рукою в ділянку лівої скроні, від чого той впав на спину не змінюючи положення тулуба (без його ротації).

Згідно характеру черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_56 , він мав перелом потиличної кістки зліва, який поширився на основу черепа, а також забій лобних долей головного мозку. Будь-які тілесні ушкодження, що свідчать про прикладання сили в ліву скроневу частину голови відсутні. Згідно описаного свідком механізму травмування, після удару в ліву часину голови та падіння з вертикального положення тіла (без його ротації) ОСОБА_55 мав контактувати з полотном дороги правою потиличною ділянкою, адже удар в ліву скроневу частину голови призводить до її повороту за ходом годинникової стрілки.

Таким чином, об`єктивні судово-медичні дані не відповідають показам свідка ОСОБА_53 щодо механізму спричинення черепно-мозкової травми ОСОБА_12 .

Відповідно до показів свідка ОСОБА_24 , які він надав під час слідчого експерименту, під час подій 02.08.16 він перебував біля задньої частини кузова вантажного автомобіля разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Свідок не бачив удару, однак чув його звук та бачив саме падіння ОСОБА_12 на полотно дороги, яке має насип дрібно фракційного щебеню. Зі слів свідка, під час самого падіння ОСОБА_12 дещо прогнувся в поперековому відділі дозаду, а його тулуб та голова в динаміці падіння розверталися за годинниковою стрілкою.

Характер черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_56 , свідчить про контакт лівою частиною голови з травмуючою поверхнею. Однак, падіння тіла з провертанням за годинниковою стрілкою, передбачає контакт правою частиною голови з травмуючою поверхнею. Крім того, мало ймовірно, що падіння ОСОБА_12 на описане свідком полотно дороги у вигляді насипу дрібно фракційного щебеню призведе до перелому кісток черепа та забоїв головного мозку.

Таким чином, об`єктивні судово-медичні дані не відповідають показам свідка ОСОБА_24 щодо механізму спричинення черепно-мозкової травми ОСОБА_12 .

4. Відповідно до протоколу вимірювання рівнів шуму №13 від 27.03.2018 ТОВ «Екозахист», при працюючих трьох вентиляційних установках рівень постійного шуму на місці подій становить еквівалент рівню звуку 72,8 дБА, в приміщенні для охорони з зачиненими дверима 62,8 дБА та відчиненими дверима 66,2 дБА.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, 1994», максимальний рівень шуму вдень для житлових приміщень складає до 55 дБА, а для територій які прилягають до житлових будинків до 70 дБА. Крім того відомо, що розмова людей еквівалента рівню шуму до 55 дБА, голосна розмова на відстані 1 м 1 65-70 дБА, а крик 75 дБА. При перевищенні стороннього шуму допустимих рівні він заглушує і інші джерела звуку, в тому числі і людську мову.

Згідно показів ОСОБА_23 , він перебуваючи в приміщенні охорони з відчиненим вікном, чув розмову між ОСОБА_11 , який стояв до нього спиною на відстані близько 5 метрів та ОСОБА_12 . Постійний сторонній шум на рівні не меншому 60 дБА в приміщенні охорони та не меншому 70 дБА на місці події значно заглушує голосну розмову. Крім того, повернення спиною ОСОБА_11 до ОСОБА_53 ще більше зменшує гучність розмови, адже для звуку, який поширюється як хвиля, має значення напрямок їх поширення та розташування слухача по відношенню до джерела звуку.

Таким чином малоймовірно, що при зафіксованому високому рівні шуму як на безпосередньому місці події, так і в приміщенні охорони, свідок ОСОБА_23 міг чути розмову ОСОБА_11 з урахуванням його віддалення на відстань близько 5 метрів та положення спиною до ОСОБА_57 .

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_20 підтвердив вищезазначені висновки відмічаючи, що причина смерті ОСОБА_12 , не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, які він отримав 02.08.2016 р., а причиною смерті ОСОБА_12 стало захворювання центральної нервової системи у вигляді цереброваскулярної хвороби, токсико-гіпоксичної енцефалопатії та лептоменінгіту, що призвели до розвитку вторинних внутрішньо мозкових крововиливів в тому числі і в стовбур та спричинили набряку-набухання головного мозку.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом висновки вищезазначеного експертного дослідження, обґрунтувавши це наступним.

Так, у п.17 ухвали Пленуму ВСУ від 30.05.1997 р. № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об`єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

В той же час, як вірно зауважив суд, експертне дослідження, на підставі якого надано вищезазначений висновок, здійснено експертами центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс», з приводу якого відсутні дані, що центр є державною спеціалізованою установою, яка має виключне право на проведення такого виду експертиз, а навпаки, у загальнодоступній інформації відмічено, що форма власності ТОВ «Центр судово-медичних послуг МІБІ-ЛЕКС», - недержавна.

Крім того, відмічений у реєстрі основний вид діяльності ТОВ (клас 69.10) діяльність у сфері права, не передбачає проведення судово-медичних експертиз.

Більше того, суд обґрунтовано не погодився також і з самим висновком експертного дослідження проведеного експертами ТОВ центру судово -медичних послуг «МіБі-Лекс», які між іншим не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, оскільки предметом дослідження експертів не були гістологічні архіви та інші об`єкти, до яких вони не мали доступу, про які, як обов`язкові для дослідження, відмічав експерт ОСОБА_54 , а лише матеріали кримінального провадження в копіях, що ставить під сумнів об`єктивність висновку в зв`язку з недостатністю, як вважає суд, поданих експертові об`єктів дослідження.

Під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано ОСОБА_15 , свідка сторони захисту. Свідок відмітив, що знає ОСОБА_39 , оскільки теж працює в Інституті. В той день, коли сталася подія, сторонні особи проводили зварювальні роботи на території біля будки охорони. При проведенні робіт не дотримувалася техніка безпеки, не було спец одягу, тощо, з приводу чого вони разом з ОСОБА_36 намагалися припинити ці роботи, в зв`язку з чим виникла суперечка. Особи, яких було двоє, та які проводили зварювальні роботи на кузові автомобіля «Газель», були з ознаками сп`яніння, нічого конкретно не могли пояснити. Частина автомобіля була близько до будки охорони, а частина на проїжджій частині. Коли вони підійшли з ОСОБА_36 і поставили вимоги припинити роботи, два чоловіки почали збиратися, щось вантажили на кузов, в тому числі труби, подумали, що вони хочуть щось викрасти, оскільки перед цим були випадки крадіжок. Потерпілий в цей час залазив на кузов, йому стало погано та він впав з нього назад, втратив свідомість. ОСОБА_27 потерпілому удари не наносив. Охоронець не міг бачити події, оскільки був в середині будки. На досудовому слідстві його не допитували та він і не ініціював цей допит. Він по своїх обов`язках був прямо підпорядкований ОСОБА_58 . Після падіння потерпілого, він пішов в будку охорони, однак охоронця він не знав, потім поливав потерпілого водою. Коли потерпілий прийшов до свідомості, він пішов. Пізніше побачив, що прибула швидка, однак більше не підходив.

До показань ОСОБА_15 суд обґрунтовано віднісся критично та не взяв їх до уваги та вірно зазначив, що показання зазначеного свідка повністю спростовуються показаннями свідків сторони обвинувачення, які були допитані одразу після події та в подальшому безпосередньо в суді, та показання яких є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами, зокрема висновками експертиз.

Свідок ОСОБА_59 , яка в суді першої інстанції допитувалася на вимогу сторони захисту, не була очевидцем події, а лише брала участь при транспортуванні потерпілого до лікарняної установи та заповнювала певні медичні документи. Тобто її показання носять загальний інформаційний характер, та не висвітлюють подію, а тому їх обґрунтовано не було взято до уваги судом.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні дані, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у своїй сукупності, та з точки зору їх належності та допустимості, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_11 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги захисника підстав для виправдання обвинуваченого судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже його винуватість підтверджується належними, допустимими, достовірними доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не мав законних підстав продовжувати провадження з метою реабілітації померлого, а був зобов`язаний закрити провадження, відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.284 КПК України, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

У даному кримінальному провадженні його розгляд було продовжено за клопотанням адвоката ОСОБА_14 , який діяв в інтересах ОСОБА_60 - доньки обвинуваченого, яка наполягала на продовженні розгляду з метою реабілітації ОСОБА_11 .

Крім того, відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положеннями ч.1 ст.369 КПК України визначено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

З огляду на те, що у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції вирішував обвинувачення по суті щодо ОСОБА_11 , твердження прокурора щодо неправомірного постановлення судом першої інстанції судового рішення у формі вироку та необхідності постановлення ухвали про закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційних скарг, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: