Дата документу 07.09.2023 Справа № 317/3398/20
судді Запорізького апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1
у кримінальному провадженні
(єдиний унікальний №317/3398/20, провадження № 11-кп/807/626/23)
щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора (в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_3 ) залишено без задоволення, а вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 грудня 2022 року щодо ОСОБА_3 в цій справі залишено без змін.
Керуючись ч.3 ст.375 КПК України, висловлюю окрему думку щодо вказаного рішення Запорізького апеляційного суду з таких підстав.
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обох обвинувачених виправдано через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинено ними.
З вироку суду убачається, що суд прийняв показання обвинувачених, які свою вину не визнавали, та відкинув докази сторони обвинувачення.
При цьому суд у вироку надав вибіркову оцінку дослідженим доказам, не здійснивши їх повного аналізу та не оцінивши докази у їх сукупності, а також не навів переконливого обґрунтування чому прийняв одні докази та відкинув інші.
Так, обвинувачені в ході судового розгляду вказали, що будівельні матеріали вони знайшли у полі, а коли стали їх завантажувати у автомобіль, до автомобіля під`їхали чоловік із жінкою та сказали, що це їх будівельні матеріали, після чого вони віддали всі матеріали.
Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_2 повідомив, що він таємно від ОСОБА_3 , поки той ходив за кавою у кіоск, два мішки з найдених будівельних матеріалів переніс у інше місце.
На мою думку, до такої версії обвинувачених слід було поставитись критично, оскільки вчинення останніми інкримінованого їм злочину повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами - показаннями потерпілого ОСОБА_4 , які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (які виявили обвинувачених разом з викраденим майном), свідка ОСОБА_7 (який побачив, що горище у сусіда відкрите, двері бовтаються, після чого на відео з камер спостереження побачив, як вчинялася крадіжка щонайменше двома чоловіками, після чого свідок передав вказаний відеозапис своєму сусіду ОСОБА_8 (потерпілому ОСОБА_9 ).
В свою чергу показання вказаних осіб узгоджуються з наявними в справі письмовими доказами:
відомостями з протоколу огляду предметів від 19 березня 2020 року, згідно з яким у автомобілі ОСОБА_10 виявлене викрадене у потерпілого майно (впізнане потерпілим). При цьому у заяві про надання дозволу на огляд транспортного засобу ОСОБА_2 власноруч зазначив, що майно, що знаходиться в автомобілі, викрадено ним та ОСОБА_3 уніч 10 лютого 2020 року з будинку АДРЕСА_1 . В матеріалах провадження немає жодних відомостей, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що вказана заява була написана не добровільно чи з іншим порушенням прав ОСОБА_2 ;
відомостями з протоколу огляду місця події від 18 березня 2023 року - ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно з яким в ході огляду встановлено, що ділянка з трьох сторін огороджена парканом з плит, висотою близько 190 см, а з боку вулиці - сітчастою рабицею з металу, що має на собі сліди ушкодження в районі хвіртки, яка виконана з аналогічних матеріалів. З бравого боку від входу до домоволодіння перебуває двоповерхова стійка споруда з ознаками недобудованого житлового будинку із каменя. Вхід здійснюється через двері дерев`яні, розташовані з протилежного від проїзду вулиці боку, які на момент огляду мають сліди зриву фрагментів дерева в районі ручки. Зі слів власника, на вказаному місці у дверей раніше перебували петлі для навісного замку.
Під час слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_2 30 березня 2020 року останній у присутності понятих на місці розповів та показав, як вони із ОСОБА_3 вчинили вищевказану крадіжку.
Суд не взяв до уваги відеозапис зазначеної слідчої дії, пославшись у вироку на те, що під час її проведення ОСОБА_2 фактично надавав показання стосовно обставин інкримінованого йому діяння, а відеозапис не свідчить про те, що було проведено відтворення обстановки та обставин події.
З такими висновками погодитись не можу, оскільки вони суперечать самому відеозапису, на якому зафіксовано, як ОСОБА_2 на місці події не тільки розповідає, а й показує звідси він та ОСОБА_3 вчинили крадіжку, зокрема як проникали на територію домоволодіння, хто відкривав хвіртку, як зривався замок на дверях будинку тощо. При цьому на відеозаписі чітко видно сліди від зриву замку.
Як зазначено вище, при огляді місця події потерпілий також вказав на зазначене місце, пояснивши, що до вчинення крадіжки там були петлі від замку.
Свідок ОСОБА_11 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_2 , зазначив, що останньому під час вказаної слідчої дії підказок не було, лише ставилися запитання, та у свідка склалося враження, що ОСОБА_2 дійсно вчинив цей злочин та розкаюється у вчиненому, при цьому він розповідав, що був не один, все показував, в т.ч. як вони у будинку піднімалися дробиною.
Відомості, отримані під час слідчого експерименту, узгоджуються з вищезгаданою заявою ОСОБА_2 на ім`я слідчого в справі (яка була здійснена більш ніж за десять днів до проведення слідчого експерименту), у якій ОСОБА_2 зазначив, що надає поліції для огляду свій транспортний засіб з метою добровільної видачі будівельних матеріалів та інструментів, що в ньому знаходяться, які він та ОСОБА_3 викрали уніч 10 лютого 2020 року з будинку АДРЕСА_1 .
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в ході досудового розслідування та під час судового розгляду впізнали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як осіб, які завантажували машину викраденими у їх сусіда ОСОБА_8 речами.
Показання свідків узгоджуються з наявними в справі відеозаписами.
Отже, на моє переконання, вищевказаними та іншими доказами сторони обвинувачення у їх сукупності підтверджується вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Навіть якщо прийняти версію самих обвинувачених, зокрема стосовно того, що вони нібито знайшли майно потерпілого в полі (з чим, як зазначено вище, я не погоджуюсь), у їх діях убачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, виходячи із всіх обставин провадження, в т.ч. з найменування та стану викраденого майна тощо. Обвинувачений ОСОБА_3 в будь-якому разі не міг не усвідомлювати, що вказане майно є чужим для нього та він не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права. Стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обвинувачений не мав можливості виявити (ідентифікувати) законного власника майна.
Вважаю, що така моя думка не суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у справі №128/984/17.
Враховуючи викладене, вважаю, що висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними, здійсненими без повного і всебічного з`ясування обставин, що мають значення, у наслідок чого ці висновки суперечать фактичним обставинам провадження.
В свою чергу, вказані порушення вимог кримінального процесуального законодавства, допущені судом першої інстанції, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, на мою думку, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_3 підлягає скасуванню як такий, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.
В той же час, вирішити справу по суті та надати іншу оцінку дослідженим доказам суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, оскільки для цього необхідно повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а також надані сторонами докази, чого під час апеляційного розгляду зроблено не було.
Відповідне клопотання прокурора, яким подано апеляційну скаргу - ОСОБА_12 , про повторне дослідження доказів, при апеляційному розгляді вирішено головуючим суддею одноособово, без обговорення цього клопотання з іншими суддями, що входять до складу колегії, та у задоволенні клопотання в більшій його частині було відмовлено, зокрема, при апеляційному розгляді частково досліджено лише відеозапис слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_2 , з чим також погодись не можу з наведених вище підстав.
До того ж, перегляд відеозапису слідчого експерименту у судовому засіданні суду апеляційної інстанції супроводжувався коментарями головуючого в справі, які, на мою думку, демонстрували критичне ставлення до вказаного доказу до вирішення справи по суті, що в свою чергу може викликати сумнів у стороннього спостерігача у неупередженості складу суду у даному провадженні.
Підсумовуючи викладене, вважаю, що за наведених обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції, виходячи з положень ст.ст.7-9, 412 КПК України.
Суддя Запорізького
апеляційного суду ОСОБА_1