Справа №759/5213/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3859/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

29 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 3 травня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Зобов`язано ОСОБА_8 , згідно ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, Згідно з Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України було введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому , відповідно до указу Президента « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.02.2023 № 757/2022, воєнний стан в Україні продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб - до 19 лютого 2023 року.

06.02.2023 року на підставі наказу № 79 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг ТОВ «Фінансова компанія «Ево». Цього ж дня ним було підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. У відповідності до пункту 1.1 такого договору ОСОБА_8 бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження, обробку, перерахування, приймання, видачу довірених йому підприємством грошових коштів та інших матеріальних цінностей у зв`язку з виконанням ним своїх посадових обов`язків.

17.02.2023 в невстановлений час під час перебування на своєму робочому місці у відділенні № 67 магазину «Розетка» ТОВ «ФК «Ево» по пр. Перемоги, 65Б в м. Києві у ОСОБА_8 виник умисел на привласнення грошових коштів, які зберігались в касі відділення.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 з корисливих мотивів з прямим умислом, маючи намір на привласнення грошових коштів ТОВ «Фінансова компанія «Ево», які перебували у його віданні, з метою їх обернення на свою користь, перебуваючи на своєму робочому місці за вказаною адресою протягом робочого дня з 09:50 до 20:00 17.02.2023 вилучив з пачок грошових купюр, які перебували в касі відділення № 67 ТОВ «ФК «Ево», грошові кошти в сумі 26000 грн. та заховав їх окремо за межами касового ящика.

Вилучені з каси купюри після завершення робочого дня в 20:01 17.02.2023 ОСОБА_8 забрав та виніс з відділення. В подальшому він розпорядився привласненими грошовими коштами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні привласнення чужого майна, яке перебувало в його віданні, в період воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повного індивідуальною матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробацїї про зміну місця проживання, навчання. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що його апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження, помилково заборонив обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю. Без вказівки на її конкретний вид - повна індивідуальна. Внаслідок чого становище обвинуваченого було незаконно погіршено.

Захисник ОСОБА_7 подав на адресу суду заяву про визнання вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 2, 3 постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання» та вимог ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні дотримуватись вимог кримінального закону, врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

За змістом ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має на меті недопущення вчинення даною особою в подальшому злочинів з використанням певної посади чи в результаті зайняття певною діяльністю. Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із зайняттям ним певною діяльністю (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003). Рішення про застосування додаткового покарання має бути сформульоване у вироку у такий спосіб, щоб не викликало двозначного тлумачення та інших ускладнень при виконанні.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні засудженого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Покарання має формулюватись таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненною діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати і такі посади або займатися також діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення злочину.

Як вбачається із обвинувачення, визнаного судом доведеним, між ТОВ «Фінансова компанія «Ево» та ОСОБА_8 06.02.2023 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого ОСОБА_8 бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження, обробку, перерахування, приймання, видачу довірених йому підприємством грошових коштів та інших матеріальних цінностей у зв`язку з виконанням ним своїх посадових обов`язків.

Саме ці обставини обвинувачений використав для вчинення інкримінованого злочину. Отримані відповідно до укладеного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність можливості ОСОБА_8 реалізував з протиправною метою.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження, помилково заборонив обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, внаслідок чого становище обвинуваченого було незаконно погіршено.

Так, чинним трудовим законодавством України передбачено декілька видів матеріальної відповідальності: обмежена, повна, колективна (бригадна) та підвищена.

Таким чином, встановивши по відношенню до обвинуваченого заборону обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, суд першої інстанції вказує на заборону обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з будь-яким видом матеріальної відповідальності.

Для досягнення визначених ст. 65 КК України цілей кримінального покарання, принциповим є позбавлення обвинуваченого права обіймати посади, чи займатись діяльністю, яка дозволяє вчиняти аналогічні інкримінованим злочини. В даному випадку обвинувачений для привласнення ввіреного йому майна використав можливості, які надавала посада, перебування на якій нерозривно пов`язане з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Отже, за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанціїповинен бувпризначити ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаними тільки з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Відтак, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними.

Отже, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 3 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст. 191 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробацїї про зміну місця проживання, навчання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя